ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6835/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/6835/25 за позовом ОСОБА_1 до 1 – Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2 – Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 1- Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, 2- Народний депутат Верховної Ради України Скороход Анна Костянтинівна про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №160/6835/25 позовну заяву ОСОБА_1 до 1 – Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2 – Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 1- Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, 2- Народний депутат Верховної Ради України Скороход Анна Костянтинівна про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, а саме, суд:
- визнав протиправним та скасував рішення ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України», оформлене актом огляду МСЕК № 0033783 від 25.09.2023 р;
- визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», яке виявляється у ігноруванні поданих звернень ОСОБА_1 , народному депутату Верховної Ради України Скороход А.К. та Міністру охорони здоров`я України відносно переогляду групи інвалідності; 
- зобов`язав Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» провести повторний огляд ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду у рішенні;
- в решті позовних вимог - відмовив.
Ухвалою суду від 29.09.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/6835/25, відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/6835/25 - залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, та направити заяву для розгляду по суті.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що на підставі протиправного рішення відповідача ГУ ПФУ в м. Києві припинило виплату пенсії позивачу, що призвело до порушення його майнового права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Виконавче провадження у справі було завершене, тобто рішення формально виконано, але його зміст фактично нівельовано. Саме ця нова юридична обставина і стала підставою подання заяви про судовий контроль. Суд першої інстанції повернув заяву, вважаючи її повторною, проте на момент попереднього звернення виконавче провадження не було завершене, а рішення на виконання судового акта ще не існувало. Отже, нова заява позивача не є тотожною попередній, оскільки виникла нова правова підстава - прийняття відповідачем нового протиправного рішення.
Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначає, що інститутом на виконання рішення з урахуванням його висновків, рішенням ЦО-19741 від 16.09.2025 р. призначені додаткові обстеження, які сформовані у виді електронного направлення та скеровані позивачу. 07 листопада 2025 р. ретельно ознайомившись з анатомо-функціональними порушеннями при аналізі медико-експертної документації пацієнта ОСОБА_1 (до цього ОСОБА_2 ), команда зробила висновки щодо функціонального стану особи які були оформлені у рішенні ЕКОПФО ЦОФСО №ЦО-19741/1 від 07.11.2025 р. 07 листопада 2025 р. Позивач отримав витяг з рішення ЦОФСО №ЦО-19741/1 від 07.11.2025 р. на власну електронну адресу. З вказаним новим рішенням ЦОФСО позивач теж не погодився та 28.02.2026 р. подав нову позовну заяву до Дніпровського окружного адміністративного суду, внаслідок чого судом відкрито провадження у справі № 160/4889/26. Заява позивача від 28.12.2025 р. про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення подана після отримання нового рішення ЦОФСО, усвідомлюючи про обставини виконання відповідачем-1 рішення суду.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить врахувати пояснення, аргументи, міркування та докази, викладені ним у цьому документі. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
За змістом ст. 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382--3 і 383 цього Кодексу.
Залишаючи без розгляду заяву позивача про встановлення судового контролю у справі №160/6835/25, суд першої інстанції виходив з того, що вказане питання вже було розглянуто судом, за результатом такого розгляду постановлено ухвалу, а нових підстав, крім тих, що вже були предметом розгляду, позивачем у заяві не наведено.
Колегія суддів погоджує такий висновок суду першої інстанції з огляду на те, що позивач у заяві від 29.12.2025 року зазначив (мовою оригіналу): «…на сьогоднішній день зазначене судове рішення не виконано по суті. Після набрання рішенням законної сили відповідач/боржник формально провів так зване «повторне обстеження», яке фактично не відповідало вимогам судового рішення. Під час такого «виконання» відповідач/боржник: не врахував у сукупності всі військові та медичні документи, які були предметом дослідження суду; не виконав обов`язкові для нього правові висновки суду; без будь-яких нових медичних фактів самовільно змінив встановлений судом причинний зв`язок; фактично відтворив той самий протиправний результат, який уже був визнаний судом незаконним, але вдався до скасування статусу інвалідності внаслідок війни. Більше того, внаслідок формального “виконання” судового рішення відповідачем/боржником третій суб`єкт - Пенсійний фонд України - застосував негативні правові та майнові наслідки, а саме скасував раніше призначену пенсію по інвалідності внаслідок війни. Зазначені дії Пенсійного фонду України є прямим наслідком невиконання судового рішення відповідачем/боржником по суті та свідчать про те, що судове рішення не лише не відновило порушене право, а й призвело до істотного погіршення правового та матеріального становища. Таким чином, дії Відповідача/Боржника свідчать про формальну імітацію виконання судового рішення, а не про його реальне виконання, що суперечить усталеній правовій позиції Верховного Суду, відповідно до якої виконання судового рішення має бути повним, реальним та таким, що відновлює порушене право, а не зводитися до формальних процедур.»
Таким чином, звертаючись вдруге із заявою в порядку ст. 382 КАС України, позивач висловлює свою незгоду з результатом виконання судового рішення, що фактично є предметом нового спору і не підлягає розгляду в порядку виконання рішення суду у справі № 160/6835/25, оскільки наведені обставини не були предметом судового розгляду у цій справі.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, у разі подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин…
Згідно з ч. 3 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Враховуючи, що позивачем вдруге подано заяву з питання, що вже розглянуто судом з постановленням відповідної ухвали, а аргументи поданої заяви стосуються виключно негоди з прийнятими рішеннями відповідача внаслідок виконання судового рішення, що свідчить про недобросовісне використання прав та зводиться до зловживання позивачем своїми процесуальними правами, процесуальною дією суду відповідно до вимог КАС України є залишення такої заяви без розгляду. 
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/6835/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/6835/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко