179/2087/25
2/179/213/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року   с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кравченко О.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Мартинця Б.І.,
відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 12 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») було укладено кредитний договір №2535059361, який разом з Паспортом кредиту та Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір.
На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває права вимог Первісного кредитора за Кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням суми договору та розміру заборгованостей позичальників. 
15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. 
Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15773,33 грн., з яких: 6447,85 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,40 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 9325,08 грн. - загальна заборгованість по комісії. 
Всупереч умовам укладеного кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ані на рахунки попереднього кредитора.
На підставі наведеного, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2535059361 від 12 листопада 2020 року у розмірі 15773,33 грн., а також понесені судові витрати. 
Ухвалою від 05.12.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою від 15.12.2025 за клопотанням представника позивача продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою від 25.12.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. 
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та суду пояснила, що кредитний договір вона укладала та на підставі кредитного договору отримала кредит у розмірі 12 000 грн. Погашення кредиту вона проводила щомісячно до лютого 2022 року. У 2022 році вона втратила роботу та не змогла погасити залишок кредиту, не сплатила приблизно останні шість щомісячних платежів. Погоджується із заборгованістю по тілу кредиту, але не погоджується з розміром відсотків та нарахованою комісією. Також зазначає, що до матеріалів справи не надано розрахунків заборгованості, в яких відображені суми погашеного нею кредиту. 
Вислухав пояснення відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. 
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що 12 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2535059361, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язалось надати клієнту фінансовий кредит в розмірі 17280 грн, строком на 24 місяців (п.1.2 кредитного договору). Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5059361, який є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.3 кредитного договору). 
Цей договір, Паспорт кредиту №5059361 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей договір підтверджує, що свій примірних цього договору він отримав. (п.3.2 кредитного договору). 
Згідно п. 5 паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5059361, підписаного відповідачкою ОСОБА_1 , розмір щомісячних відсотків за користування кредитом становить 6 %; розмір річних відсотків за користування кредитом становить 0,01%.
Пунктом 6 паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5059361 визначений графік повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення. Відповідно до графіку, щомісячний платіж складає 1756,88 грн. 
07 жовтня 2016 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладений договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ПАТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників, а ПАТ «ТАСКОМБАНК» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них, та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.
15 травня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020 у розмірі 15773,33 грн., з яких: 6447,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,40 грн. - заборгованість по процентам, 9325,08 грн. - заборгованість по комісії. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020 за період з 15.05.2024 по 06.11.2025, заборгованість відповідача станом на 06.11.2025 не погашена, залишок заборгованості складає 15773 грн. 
На підтвердження здійснення платежів за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020 відповідачкою ОСОБА_1 надано суду дублікати чеків АТ КБ «ПриватБанк» від 03.08.2021 на суму 1760 грн., від 20.09.2021 на суму 1760 грн., від 02.11.2021 на суму 1760 грн., від 01.12.2021 на суму 1760 грн., від 04.02.2022 на суму 1760 грн., від 04.01.2022 на суму 1760 грн., від 02.03.2022 на суму 1760 грн., від 04.10.2021 на суму 1760 грн. Загальна сума сплачених коштів становить 14080 грн. 
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020 у загальному розмірі 15773,33 грн., з яких: 6447,85 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,40 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 9325,08 грн. - загальна заборгованість по комісії. 
При цьому підтвердження наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 15773,33 грн., позивачем до позовної заяви було надано копію кредитного договору, договорів факторингу, витяг з реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем саме у тому розмірі, який зазначає позивач.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач, не є первинним документом, які підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок заборгованості із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020, укладеним відповідачкою з ТОВ «ФК «ЦФР», право грошової вимоги від якого перейшло спочатку до АТ «ТАСКОМБАНК» і вже на підставі договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 до позивача.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23), від 02 жовтня 2024 року у справі № 172/209/24 (провадження № 61-11869св24).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ФК ЦФР» та ОСОБА_1 12.11.2020, тобто більше ніж через чотири роки після укладення 07.10.2016 договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР».
Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення договору про відступлення права вимоги мало би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК ЦФР» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 не було, та сторони не могли передбачити, що 12.11.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» буде укладено кредитний договір з ОСОБА_1 .
Вказане свідчить про те, що предметом договору про відступлення прав вимоги на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020.
Позивачем не надано суду реєстру прав вимог, підписаного уповноваженими особами ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК», яким би підтверджувалося набуття АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за договором, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 . 
Окрім того, за відступлення права вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» повинно було сплатити ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування, проте доказів на підтвердження сплати якої за отримання права вимоги матеріали справи не містять.
Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідачки від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до кредитора АТ «ТАСКОМБАНК», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком.
За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №2535059361 від 12.11.2020, укладеним з ТОВ «ФК «ЦФР». 
Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. 
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
У своїй позовній заяві представник ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.
З огляду на вказане вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. Відповідачем не було заявлено вимог щодо стягнення з позивача понесених ним судових витрат. 
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, адреса місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30. 

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 05.03.2026. 

Суддя          О.Ю.Кравченко