ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/21720/24 пров. № А/857/21465/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (головуючий суддя: Гулик А.Г., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 18.10.2024, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду Україна у Львівській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , враховуючи розмір заробітньої плати, вказаної у довідці № 355 від 08.12.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , враховуючи розмір заробітної плати, вказаної у довідці № 355 від 08.12.2021.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він звернувся до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Відділ обслуговування громадян № 18 із заявою про перерахунок пенсії на підставі архівної довідки виданої адміністрацією Карагінського муніципального району від 08.12.2021 № 355, в якій вказано фактичну суму заробітку позивача з 1984 року по 1992 рік. Позивач вважає, що згідно з частинами другої та третьої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. З огляду на викладене, згаданою Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , враховуючи розмір заробітної плати, вказаної в довідці № 355 від 08.12.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити розрахунок суми пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати з період роботи з 1982 по 1992 роки на підставі довідки № 355 від 08.12.2021.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Тому на осіб, які працювали в Російській Федерації після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.
Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером. З 10.05.2024 позивачу призначено пенсію за віком. Розмір пенсії з 10.05.2024 складає 2361, 00 грн.
Для обчислення пенсії пенсійний орган врахував заробітну плату за весь період страхового стажу з 01.11.2008 по 31.03.2024 за даними персоніфікованого обліку.
ОСОБА_1 звернувся до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Відділ обслуговування громадян № 18 із заявою про перерахунок пенсії на підставі архівної довідки, виданої адміністрацією Карагінського муніципального району від 08.12.2021 № 355, в якій вказано фактичну суму заробітку ОСОБА_1 з 1984року по 1992рік.
За вказані роки роботи на Крайній півночі ОСОБА_1 зараховано страховий стаж в пільговому режимі.
Позивач отримав лист від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким позивачу відмовлено у врахуванні заробітної плати відповідно до вказаних довідок.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку пенсії, враховуючи розмір заробітної плати, вказаної в довідці № 355 від 08.12.2021 протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зазначене право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків та інших джерел соціального забезпечення.
У пункті 5 Рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України наголосив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, умови призначення, перерахунку та виплати пенсій визначені Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі — Закон № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю у встановленому порядку та мають необхідний страховий стаж.
За змістом статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню та за який сплачено страхові внески в порядку і розмірах, визначених законодавством. Частинами першою–третьою статті 24 цього Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними персоніфікованого обліку, а за періоди до його запровадження — на підставі документів, оформлених відповідно до законодавства, що діяло раніше.
Щодо періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 1984 по 1992 роки суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені національним законодавством, застосовуються норми міжнародного договору.
Правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, які здійснювали трудову діяльність на території держав — учасниць СНД, врегульовані Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, відповідно до якої для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання чинності Угодою. Обчислення пенсії здійснюється із заробітку за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу.
Крім того, взаємне визнання трудового стажу передбачене Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, згідно з якою трудовий стаж, у тому числі обчислюваний у пільговому порядку, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох держав, взаємно визнається Сторонами, а його обчислення здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої здійснювалася трудова діяльність.
Суд апеляційної інстанції враховує, що на час набуття позивачем спірного стажу та на момент звернення із заявою про його зарахування зазначені міжнародні договори були чинними для України. Припинення участі України в Угоді 1992 року з 19 червня 2023 року не має зворотної дії та не впливає на правовідносини, що виникли та були реалізовані в період її чинності.
З матеріалів справи вбачається, що періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 22.05.1984 по 01.01.1991 підлягають зарахуванню до стажу роботи у пільговому (полуторному) обчисленні на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/25411/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача з урахуванням зазначених періодів.
Отже, право позивача на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання. Відтак такі періоди підлягають врахуванню при визначенні права на пенсію та її обчисленні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності відмови у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у поданих позивачем довідках, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
До 24.02.2022 документи, видані компетентними органами Російської Федерації, приймалися на території України без проставлення апостиля або консульської легалізації на підставі Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Закон України №240/94-ВР. Зазначена Конвенція передбачала взаємне визнання офіційних документів без спеціального посвідчення.
Водночас Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї» зупинив дію Конвенції у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь і визначив вихід України з неї. Вказаний Закон набрав чинності 23.12.2022 та не містить положень про його зворотну дію в часі.
Отже, документи, видані компетентними органами Російської Федерації до 24.02.2022 та оформлені відповідно до вимог законодавства, підлягали прийняттю на території України без спеціального посвідчення. Сам факт припинення участі України в зазначеній Конвенції не впливає на правовий статус документів, виданих у період її чинності.
Суд апеляційної інстанції враховує, що архівна довідка № 355 від 08.12.2021, видана Адміністрацією Карагінського муніципального району Російської Федерації, підтверджує нарахований заробіток позивача за період роботи у колгоспі «Тумгутум». Стаж роботи позивача за відповідний період зарахований до страхового стажу, що сторонами не оспорюється.
За таких обставин висновок відповідача про необхідність додаткового підтвердження зазначеної довідки первинними бухгалтерськими документами або актами зустрічної перевірки є безпідставним, оскільки чинне на момент видачі документа законодавство не передбачало обов`язку його легалізації чи додаткового підтвердження за умови належного оформлення.
З урахуванням установлених у справі обставин, досліджених доказів, наведених норм матеріального права та оцінки доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Право позивача на соціальний захист, у тому числі на пенсійне забезпечення, гарантується статтею 46 Конституції України та реалізується відповідно до Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Набутий позивачем трудовий (страховий) стаж на території Російської Федерації у період чинності міжнародних договорів підлягає врахуванню при визначенні права на пенсію та її обчисленні відповідно до положень Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення та Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Право позивача на зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу підтверджено судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/25411/23, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Щодо врахування заробітної плати, зазначеної у довідці № 355 від 08.12.2021, суд апеляційної інстанції виходить з того, що на момент її видачі та подання діяла Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікована Законом України № 240/94-ВР, яка передбачала прийняття офіційних документів без спеціального посвідчення. Закон України № 2783-IX не має зворотної дії в часі, а відтак не може бути підставою для неприйняття документів, виданих у період чинності відповідної Конвенції.
За таких обставин відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці № 355 від 08.12.2021, є протиправною. Водночас як правильно встановлено судом першої інстанції підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача немає, оскільки ним було прийнято рішення за результатами розгляду заяви позивача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з 1984 по 1992 роки на підставі довідки № 355 від 08.12.2021.
Разом з тим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції у своєму рішенні зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити розрахунок суми пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати за період роботи з 1982 по 1992 роки на підставі довідки № 355 від 08.12.2021, проте в зазначеній довідці заробітна плата позивача вказана за період з 1984 по 1992 роки. Суд апеляційної інстанції розцінює зазначене опискою у тексті судового рішення та вважає, що така описка може бути вирішена в порядку статті 253 КАС України і не може бути підставою для скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі № 380/21720/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська