Справа № 192/979/25 
Провадження № 3/192/10/26 
ПОСТАНОВА
Іменем України
03 квітня 2026 року 

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановила:

Судом встановлено, що 17 квітня 2025 близько 03 год 05 хв на 440 км автодороги Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). На вимогу працівника поліції пройти медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці адміністративного правопорушення за допомогою газоаналізатору Драгер 6810, та у медичному закладі категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судове засідання, ОСОБА_1 та його захисник не прибули, судова повістка була направлена ОСОБА_1 повідомленням у додаток «Viber», а захиснику Авраменко Т.М. – в електронний кабінет, що підтверджується відповідними довідками.
Захисником до суду було подано клопотання про закриття адміністративного провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Захисник посилається на те, що ОСОБА_1 вважає, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення. На підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення працівниками поліції надано фрагмент відеозапису з нагрудної камери, який не є належним доказом у справі, оскільки воно не відображає відомостей про вчинення правопорушення з огляду на наступне. З фрагменту запису не можливо встановити, чи дійсно особа, яка зображена на відео здійснювала керування транспортним засобом. 
Окрім того, з відео вбачається, що на запитання поліцейського чи відмовляється ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення до медичної установи, останнім була дана неоднозначна відповідь (спочатку «так», а потім «ні»), яку не можна розцінювати як категоричну відмову. Однак, не зважаючи на протиріччя висловлені ОСОБА_1 , поліцейський не задаючи уточнюючого питання, розцінив відповідь як відмову.
З наданого фрагменту відеозапису не вбачається, що особі були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується відсутністю у протоколі про адміністративне правопорушення підпису ОСОБА_1 . Також, як вбачається із долученого відеозапису, водію уповноваженою особою не було роз`яснено його права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням його права на захист. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. У рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини відмітив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що заявниці не було надано можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника. Сам процес складання протоколу про адміністративне правопорушення на відео не був зафіксований, у зв`язку з чим неможливо встановити чи роз`яснювалися працівниками поліції права та обов`язки ОСОБА_1 .
Також, незважаючи на той факт, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння, його не було відсторонено від керування транспортним засобом, що в свою чергу є порушенням ст. 266 КУпАП.
На відео у ОСОБА_1 відсутні явні ознаки алкогольного сп`яніння. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що відповідно п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За приписами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами:
протоколом про адміністративне правопорушення від 17.04 2025 серії ЕПР1 №302812, у якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, від підписання якого ОСОБА_1 відмовився;
актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, який не проводився у зв`язку з відмовою водія;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за змістом якого огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
копією постанови від 17.04.2025 серії ЕНА № 4518808 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП;
рапортом поліцейського, за змістом якого 17.04.2025 на блокпосту «Солонянський» Н-08 (440 км.), був складений адміністративний протокол ЕПР1 №302812 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на водія  ОСОБА_1 ;
відеозаписом з боді-камери поліцейського.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 в приміщенні стаціонарного посту на пропозицію поліцейського відмовився від проходження медичного оглядуна визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер або у медичному закладі. Поліцейський звертався до ОСОБА_1 як до водія, заперечень щодо керування ним транспортним засобом з боку ОСОБА_1 не було.
Окрім того, згідно з постановою серії ЕНА № 4518808 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході. Доказів оскарження цієї постанови суду не надано, а також не надано доказів оскарження дій поліцейських.
ОСОБА_1 також відмовився від ознайомленнями з матеріалами та надання пояснень.
Суд вважає необхідним зауважити, що встановленняпідстав для проведення огляду віднесено до компетенції уповноважених працівників поліції та встановлення хоча б однієї з ознак такого сп`яніння є достатньою підставою для проведення огляду та не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння зафіксованих за допомогою нагрудного відеореєстратора працівника поліції.
Посилання захисника на не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом також не спростовує вчинення ним правопорушення.
Доказів оскарження дій чи рішень працівників поліції суду не надано. 
Суд зазначає, що у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати дійшов висновку про те, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
З огляду на викладені обставини та приписи законодавства, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом і тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що до ОСОБА_1 потрібно застосувати адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Таке адміністративне стягнення відповідатиме вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно із п. 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день розгляду справи становить 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

постановила:

ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накласти на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути із  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Н.В. Ковальчук