Справа № 314/3364/25
Провадження № 2/314/199/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026        м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/3364/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя,
за участю представника позивача     ОСОБА_3 ,
представника відповідача (в режимі відеоконференції) Барчунінова К. О.,

ВСТАНОВИВ:
28.07.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований 01.09.2006 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №606. 
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.10.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
У період шлюбу на спільні кошти було придбано майно, а саме: нежитлове (адміністративне) нерухоме майно, будівля магазину загальною площею 195.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою від 15.08.2024 за № 391090198. 
Відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість об`єкта дослідження, тобто будівлі магазину (літ. А) знаходиться в діапазоні від 78100 доларів США до 68300 доларів США; середнє значення вказаного діапазону становить 73200 доларів США; офіційний курс НБУ на час проведення дослідження становить 41,19 гривень за один долар США.
Також за спільні кошти було придбано легковий автомобіль NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я відповідача. 
Відповідно до висновку про вартість майна, об`єктивна оцінка легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 складає 298433,69 грн. (Двісті дев`яносто вісім тисяч чотириста тридцять три гривні 69 коп.), у тому числі ПДВ (20%) – 49738,95 грн.
Оскільки після фактичного розірвання шлюбу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо спільного користування майном чи його розподілу, позивач звернувся до суду.
Позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що складається із нежитлового (адміністративного) нерухомого майна, будівлі магазину загальною площею 195.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання вищезазначеного майна спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя на зазначене майно та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку нерухомого майна, будівлі магазину загальною площею 195.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення із відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , в розмірі 149216 грн 80 коп. 
Ухвалою суду від 21.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.
14.10.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що спірне майно було придбане у період перебування позивача та відповідача у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Також представник відповідача зазначив, що за спільні кошти подружжя була куплена сільськогосподарська техніка (комбайн), який було оформлено на батька позивача, однак, на думку позивача, таке майно не підлягає поділу. Представник відповідача повідомив, що ОСОБА_2 була вимушена продати легковий автомобільNISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у грудні 2023 року за 120000 грн, оскільки на її утриманні знаходяться спільні з позивачем неповнолітні діти: ОСОБА_4 , 2008 р.н., ОСОБА_5 , 2014 р.н., ОСОБА_6 , 2021 р.н., аліментів у розмірі 9000 грн, які сплачує позивач на утримання дітей, не вистачає. На даний час відповідачка виїхала до Словацької Республіки для безпеки та здоров`я своїх дітей. Крім того, спірний автомобіль знаходився у неналежному технічному стані. Згідно із декларацією позивача, вартість даного автомобіля на 2018 рік (рік придбання) складала 239073 грн., що значно відрізняється від оцінки на вересень 2024 року. Оцінка спірного майна проведена у вересні 2024 року, що взагалі не відповідає дійсній вартості даного майна на момент розгляду справи – подача позовної заяви серпень 2025 року.
У судовому засіданні представника позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача адвокат Барчунінов К.О. у судовому засіданні проти визнання вищезазначеного майна спільним сумісним майном подружжя не заперечував, проти поділу нежитлового (адміністративного) нерухомого майна, будівлі магазину загальною площею 195.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , також не заперечував. Разом із тим, заперечував проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення із відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , в розмірі 149216 грн 80 коп., в зв`язку із тим, що відповідачка проживає за межами України, на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей. Додатково зазначив, що вищезазначений автомобіль було продано відповідачкою за 120000 грн ще в грудні 2023 року без згоди позивача. При цьому зазначив, що позивач сплачує аліменти у розмірі 9000 грн, яких не вистачає на утримання неповнолітніх дітей. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований 01.09.2006 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №606. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.10.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
У період шлюбу сторони придбали майно, а саме: нежитлове (адміністративне) нерухоме майно, будівля магазину загальною площею 195.3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою від 15.08.2024 року за № 391090198. 
Відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість об`єкта дослідження, тобто будівлі магазину (літ. А) знаходиться в діапазоні від 78100 доларів США до 68300 доларів США; середнє значення вказаного діапазону становить 73200 доларів США; офіційний курс НБУ на час проведення дослідження становить 41,19 гривень за один долар США.
Також сторонами у період шлюбу придбано легковий автомобіль NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я відповідача. 
Відповідно до висновку про вартість майна, об`єктивна оцінка легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 складає 298433,69 грн (Двісті дев`яносто вісім тисяч чотириста тридцять три гривні 69 коп.), у тому числі ПДВ (20%) – 49738,95 грн.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. 
Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2301.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 02.04.2025 у справі № 725/4115/21, провадження № 61-7782св24).
Таким чином, вимоги позивача про визнання спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 магазину літ.А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 195,3 кв.м, та легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та припинення права спільної сумісної власності на майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: магазину літ.А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 195,3 кв.м, та легкового автомобіль NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 не підлягають задоволенню в зв`язку з неефектним способом захисту порушеного права.
Щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частки магазину літ.А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 195,3 кв.м, та стягнення грошової компенсації 1/2 частки легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України(далі - СК України)).
Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Згідно зі ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Стаття 60 СК Українимістить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.
Суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.
Згідно з частинами другою і третьою статті 372 ЦК Українив разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60,70 СК України,статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відчуження одним із подружжя спільного майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя, є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє іншого з подружжя права на виплату компенсації на майно.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 вказувала, що з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
У ході розгляду справи встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо поділу майна, придбаного під час перебування в шлюбі.
Отже, об`єкт нерухомого майна магазин літ.А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .ю загальною площею 195,3 кв.м відповідно до вимог чинного законодавства України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частинах.
Відносно легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який був відчужений відповідачем без згоди позивача, необхідно визначити розмір грошової компенсації частини вартості спірного автомобіля при цьому стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого автомобіля або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час розгляду справи.
Враховуючи вищезазначене стягненню на користь позивача підлягає грошова компенсація вартості частини легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 в розмірі 149216 грн 80 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні двох позовних вимог немайнового характеру (про визнання спільний майном подружжя магазину та автомобіля, припинення права спільної сумісної власності на зазначене майно) та задовольняє позовні вимоги майнового характеру (про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на частину магазина та стягнення з відповідача в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості частини легкового автомобіля), враховуючи те, що позивачем при поданні даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 15140,00 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі (15140,00 грн – 1211,20 грн, - 1211,00 грн)=12717,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 263-265, 268, 273, 294,ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності подружжя на зазначене майно та поділ майна подружжя задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину магазину літ.А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 195,3 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості частини легкового автомобіля NISSAN LEAF 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 в розмірі 149216 грн 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12717 грн 60 коп.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 18.02.2026.

Суддя      Наталія Юріївна Мануйлова

18.02.2026