Справа 206/4782/25 
Провадження 2/206/210/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
27 березня 2026 року  Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої-судді Плінської А.В.
при секретарі Габісонія Л.В.
з участю позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту,

в с т а н о в и в :

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 18 серпня 2003 року відділом державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесено запис за №4806911 та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доводиться позивачу рідною сестрою. Після її смерті відкрилась спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 , що належала її на праві приватної спільної сумісної власності. Договором про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 27 травня 2013 року спадкодавцю належала частина цієї квартири, ще по виділялися ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в подальшому ОСОБА_4 подарувала свою частку ОСОБА_5 . 12 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак було з`ясовано, що на частку спадкодавця накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу ДВС Самарського районного управління юстиції. Як було з`ясовано позивачем, виконавче провадження знищене, в межах якого накладався арешт та державна виконавча служба не може скасувати арешт, що порушує права позивача та унеможливлює прийняття спадщини нею після смерті сестри.
Ухвалою від 04 грудня 2025 року відкрито загальне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.
Ухвалою від 25 лютого 2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги заяви.
Представник відповідача, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явились, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, проти чого позивач не заперечував. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є рідними сестрами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується відповідними свідоцтвами. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1998 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . 
Як слідує з договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 27 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Камеко Т.П., визначено кожному із співвласників квартири частку, що становить по кожній в рівних частках у власність. Відповідно до договору дарування частини квартири від 27 травня 2013 року, ОСОБА_4 подарувала належну їй частку – квартири  АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .
Відповідно до постанови державного виконавця Самарського районного відділу державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції від 18 серпня 2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні виконавчого листа 1-262, виданого 24 травня 2001 року Дніпровським районним судом м. Києва, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на частку квартири  АДРЕСА_1 .
Як слідує з листа Самарського відділу державної виконавчої служби від 8 серпня 2025 року №44504, в ході перевірки відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 8 серпня 2025 року виконавчі провадження за якими боржником виступає ОСОБА_3 на примусовому виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні. При перевірці Автоматичної системи виконавчих проваджень встановити підстави завершення, закінчення або повернення виконавчого документа не можливо в зв`язку з тим, що ЄДРВВП – АСВП ведеться з 2008-2009 року.
Зі змісту вироку від 7 травня 2001 року по справі №1-262/2001 по обвинуваченню ОСОБА_3 слідує, що останню було засуджено до позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, цивільний позов було залишено без розгляду. Строки звернення вироку до виконання спливли.
Зі змісту спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_1 в порядку та у строки передбачені чинним законодавством звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Мати сестер - ОСОБА_4 відмовилась від прийняття належної частки у спадщині. Як слідує з листа Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2025 року нотаріусом зупинено видача свідоцтва про право на спадщину до зняття арешту.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина першастатті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід, не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Керуючись наведеними правовими нормами, у разі звернення особи до суду в порядку позовного провадження з вимогою про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) вказані позовні вимоги можуть бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт, - стягувача у виконавчому провадженні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 16 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідноЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановленихЦПК України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 померла, вирок щодо неї в межах якого накладався арешт в частині конфіскації не було звернуто до виконання і строки спливли, цивільний позов було залишено без розгляду, а позивачка через накладений арешт не може в установленому порядку прийняти спадщину після смерті сестри, виконавче провадження щодо ОСОБА_3 на час розгляду справи відсутнє, а тому позовні вимоги позивача суд вважає підставними та такими, що підлягають до задоволення.
При цьому, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, враховуючи, що майно боржника входить до складу спадщини, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Керуючись ст.ст.10,11,81, 258,264-266, 280 -282 ЦПК України, суд, -

вирішив:
Позов задовольнити .
Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 18 серпня 2003 року відділом державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис за №4806911 та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників.
Це заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А.В. Плінська