Справа № 944/7018/24 
Провадження №1-кп/944/696/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023140120000117 від 17.03.2023, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`янівка Житомирської області, українця, громадянина України, військовослужбовця, учасника бойових дій, одруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України,
ВСТАНОВИВ:
судом визнано доведеним, що капітан ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи її на посаді командира взводу управління 1 протитанкової батареї військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст.11, 16, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.13 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, розділу 10 пункту 3 абзацу 2 «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», пункту 3 абзацу 2 розділу 10 «Особливості збереження стрілецької зброї, боєприпасів та ручних гранат під час ведення бойових дій, проведення антитерористичної операції» «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання шкоди у вигляді втрати закріпленої за ним зброї та боєприпасів до неї - 9мм пістолета Макарова (ПМ) № НОМЕР_2 (1978 р.в.) на 16 набоїв калібру 9мм, хоча міг і повинен був передбачати настання такої шкоди, достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів та відповідальність, яка передбачена за його порушення, внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх службових обов?язків та порушення правил зберігання ввіреної для службового користування зброї та боєприпасів до неї, в умовах воєнного стану, в період часу з 17.00 год 12.07.2023 по 06 год 30 хв 14.07.2023, більш точний час слідством не встановлений, під час переміщення від залізничного вокзалу м.Києва до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , не вжив належних заходів для охорони ввіреної йому для службового користування зброї та боєприпасів до неї, а саме 9мм пістолета Макарова (ПМ) № НОМЕР_2 (1978 р.в.) та 16 набоїв калібру 9мм до нього та допустив їх втрату, в умовах воєнного стану.
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст.337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.413 КК України, втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.413 КК України, свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати, додав що шкода ним повністю відшкодована.
На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Таким чином, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України, є повністю доведеною.
Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.413 КК України, у суду не має.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого в судовому засіданні та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_4 прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч.3 ст.413 КК України, тобто втрата ввіреної для службового користування зброї, бойових припасів внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах воєнного стану.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст.12 КК України,відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено не було.
Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання. Раніше не притягався до кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_4 , та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.413 КК України, ближче до нижньої межі - 2 роки позбавлення волі.
Суд, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання, особистість обвинуваченого та його поведінку, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; беззаперечне визнання винуватості обвинуваченим, вчинення кримінальних правопорушень вперше, не настання тяжких наслідків від вчиненого, відсутності обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість застосування статті 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням.
Також суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України (в редакції кримінального закону станом на час скоєння кримінального правопорушення), з покладенням на нього передбачених ст.76 КК України обов`язків.
Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) суд визнає, що виправлення ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, яка передбачена ч.3 ст.413 КК України, зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Таким чином суд вважає, що саме призначення ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі, (із звільненням його відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання) є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів. 
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Речових доказів у справі немає.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 349, 369-371, 373 – 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.413 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Застосувати до ОСОБА_4 , ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Командиру військової частини НОМЕР_3 здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_4 , згідно з ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1