ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м.Дніпро Справа № 904/382/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Паруснікова Ю.Б., Мороза В.Ф.,
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Калінський С.В. (власні засоби); 
від відповідача: не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 (суддя Назаренко Н.Г., повний текст якого підписаний 20.05.2025) у справі №904/382/25
за позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС", м. Дніпро 
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 703 591,21 грн. 
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС", м.Дніпро 
до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", м. Київ 
про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:
Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 703 591,21 грн. за договором купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем за первісним позовом умов договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 в частині своєчасної поставки товару.
В подальшому від відповідача надійшов зустрічний позов, в якому він просить визнати недійсним пункт 7.3 договору №160-К-24 від 10 травня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" та Державною установою “Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України”.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач за зустрічним позовом послався на те, що п.7.3 договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 суперечить положенням статті 61 Конституції України та частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним. 
Позивач за зустрічним позовом вважає, що під час укладання договору було залишено поза увагою, що договір містить пункти про відповідальність, які дублюють штрафні санкції за одне й те саме порушення.
Позивач за зустрічним позовом вказує, що пунктом 7.2 договору визначено відповідальність за порушення строків поставки понад 7 календарних днів у розмірі 10% від суми непоставленого в строк товару.
Разом з тим, пунктом 7.3 договору визначено відповідальність у розмірі 25% від вартості непоставленого товару.
Відповідно до п.7.1 договору недопоставкою вважається непоставка товару або його частини протягом дії договору у зв`язку з розірванням договору або відмовою від поставки товару. На думку Позивача за зустрічним позовом, недопоставка товару та порушення строків поставки товару існують одночасно, а саме під час дії договору і по своїй суті недопоставка товару є одночасно й порушенням строків поставки. 
Позивач за зустрічним позовом вважає, що договором передбачено дві різні ставки штрафу за порушення строку поставки товару більш ніж на 7 календарних днів, що призводить до множинного трактування умов договору коли дві різні норми регулюють одне й те саме питання.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 у справі №904/382/25 первісний позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" на користь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" м. Київ 492 513,85 грн. – штрафу та 10 553,87 грн. – судового збору.
В решті позовних вимог відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС",  в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні штрафних санкцій, а у разі прийняття рішення про обґрунтованість штрафних санкцій, зменшити до 20 % від заявленої до стягнення суми та визначити на рівні 140 718,24 грн. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не врахував факт прострочення зобов`язання Позивачем, а саме, що Позивач проігнорував письмову пропозицію внесення змін до договору в частині постачання товару у тарі по 10 літрів. Позивач мав розглянути питання про внесення змін до договору та надати відповідь. Таким чином, починаючи з 07.06.2024, Відповідач правомірно очікував вирішення питання про внесення змін до договору, в той час як Позивач не виконав свого зобов`язання з розгляду поставленого питання, а просто очікував моменту закінчення строку на поставку товару, що свідчить про недобросовісну поведінку з боку Позивача.
Водночас, на думку Скаржника, ігнорування пропозиції про прийняття товару в більшій тарі не відповідає стандартам добросовісної поведінки у договірних відносинах, і така поведінка кваліфікується як відмова від договору в односторонньому порядку з боку Замовника, відмова від прийняття виконання договору, прострочення кредитора (в даному випадку Позивача), що виключає відповідальність за прострочення поставки товару або недопоставку товару.
При цьому, Скаржник зазначає, що Відповідачем за первісним позовом підтверджено сертифікатом, що протягом визначеного договором строку поставки товару мали місце форс-мажорні обставини. Позивачем не спростовано законності сертифікату, а лише висловлено припущення, що обставини не могли бути форс-мажорними. Натомість, Відповідачем доведено, що ним було вчинено всі необхідні дії для своєчасного виконання договору, зокрема укладено договір з Постачальником на повний обсяг олії, що необхідно було поставити на адресу Позивача, але через форс-мажорні обставини, які склалися для Постачальника, Відповідач не зміг поставити товар на адресу Позивача. Форс-мажорні обставини підтверджено як Постачальником Відповідача, так і самим Відповідачем, копії відповідних документів надано до суду разом з позовом та іншими процесуальними документами. Обставини викладені в даному пункті також є самостійною підставою для відмови у позові.
Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції зменшив штрафні санкції несуттєво (недостатньо), що не відповідає висновкам Конституційного суду України, викладеним у рішенні від 11.07.2013 по справі № 7-рп/2013 (суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення), у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17 (відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 903/486/22 (суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дія/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності), у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Великої Палати Верховного Суду (пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів. неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора).
Скаржник вважає, що рішення про зменшення штрафних санкцій до 20 відсотків від загального розміру штрафних санкцій було б справедливим та таким, що забезпечило б баланс інтересів обох сторін спору. Рішення про відмову в задоволенні позову також було б справедливим з урахуванням вищевказаних обставин, а також факту відсутності майнової шкоди у позивача внаслідок невиконання або порушення умов договору.

Від Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Державна установа посилається на те, що Договір № 160-К-24 укладено між Генеральною дирекцією ДКВС України та ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” за результатами проведеної процедури закупівлі (UA-2024-05-06- 004857-а) - відбір постачальника шляхом запиту пропозицій постачальників (цінових пропозицій), відповідно до Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 № 822 та вимог Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості №1178). Згідно з абз. 3 п. 66 Порядку формування та використання електронного каталогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2020 № 822 умови договору не можуть відрізнятися від умов, визначених замовником у запиті пропозицій постачальників, зокрема у проєкті договору, що є складовою частиною запиту пропозицій постачальників. Однак, пропозиції ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” не передбачали покращення якості товару та ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” не надано документальних підтверджень виникнення об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку постачання. На зазначені пропозиції ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” (викладені в листі вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024) Генеральною дирекцією ДКВС України надано відповідь листом від 19.06.2024 № ГД ДКВС-2063/3 та долучено до відповіді на відзив за первісним позовом, що міститься у матеріалах справи. Крім того, всупереч законодавству та умовам договору вказані пропозиції ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” не містили проєкт додаткової угоди (пункт 11.7. договору). Таким чином, твердження Відповідача, що Позивачем проігноровано зазначений лист внаслідок чого допущено Відповідачем прострочення зобов`язання по Договору не відповідає дійсності та спростовується вище наведеним.
Державна установа також вказує на те, що Відповідачем не було належним чином повідомлено Генеральну дирекцію ДКВС України про настання форс-мажорних обставин і не надані підтверджуючі документи в порушення вимог пункту 8.2. Договору. Натомість Відповідач, у листах вих. № 0706НК/24 від 07.06.2024 та від 20.06.2024 вих. № 20/06/24-20 (додавались до позовної заяви) посилався на труднощі, з якими стикається кожен суб`єкт господарювання в Україні під час війни, включаючи Генеральну дирекцію ДКВС України, як на причину порушення термінів поставки, а не на настання форс-мажорних обставин.
Генеральна дирекція ДКВС України вважає, що наявність форс-мажорних обставин під час дії цього Договору не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність. Зокрема, сторони уклали договір під час військового стану, коли відбувається збройна агресія російської держави, яка постійно завдає ракетних обстрілів усієї території України, крім того, у 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії у зв`язку із бомбуванням критичної інфраструктури української економіки. Отже, укладаючи договір, Відповідач знав і повинен був розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни. Таким чином, підстави для зменшення розміру штрафних санкцій судом відсутні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 04.06.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
11.06.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 27.10.2025.
20.06.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
27.10.2025 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/382/25 у зв`язку з відрядженням судді Верхогляд Т.А.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025, справу №904/382/25 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Мороз В.Ф., Парусніков Ю.Б.
Розгляд справи, призначений у судовому засіданні на 27.10.2025 не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії суддів Паруснікова Ю.Б.
У зв`язку з виходом на роботу судді-члена колегії суддів Паруснікова Ю.Б., судова колегія призначила іншу дату судового засідання по справі – 26.02.2026.
У судовому засіданні 26.02.2026 оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Як убачається з матеріалів справи, між Державною установою "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" (далі - постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024, згідно п. 1.1. якого Продавець зобов`язується продати і відвантажити ДК 021-2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири (олія соняшникова рафінована бутильована) (далі - товар) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), а Покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору: олія соняшникова рафінована бутильована 84 962,0 кг, загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами – 3451156,44 грн. 
Залишковий термін зберігання (використання) повинен бути не менше 11 місяців. Місткість одиниці продукції повинна бути не більше 6л. (п. 2.2. договору).
Згідно п.2.4 договору, якщо на партію товару відсутні передбачені Договором документи, які підтверджують безпечність та якість товару, маркування або залишковий термін зберігання (використання) товару не відповідає умовам пункту 2.2. Договору, Покупець не приймає та не оплачує товар, а Продавець за свій рахунок здійснює протягом 5 (п`яти) календарних днів допоставку товару, що відповідає вимогам Договору.
Відповідно до п. 3.1. договору, ціна цього Договору становить 3451156,44 грн., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна Договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах Договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.
Розрахунок за цим Договором проводиться шляхом оплати товару Покупцем за фактом поставки товару протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника Покупця у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур Продавця, належним чином оформлених накладних, актів приймання. (п. 4.1. договору).
Пунктом 5.1. договору встановлено, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20 червня 2024 року.
Згідно п. 5.2. договору, продавець здійснює поставку товару на умовах DDР (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору).
У відповідності з п. 6.2.4. договору покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі, якщо станом на 21.06.2024 поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, повідомивши про це продавця не менше ніж за 3 календарних дні до розірвання договору. При цьому, у разі дострокового в односторонньому порядку розірвання покупцем договору, продавець не звільняється від відповідальності, визначеної розділом 7 договору.
У випадку порушення термінів (строків) поставки товару відповідно до умов Договору (у тому числі термінів (строків) заміни неякісного товару), зазначених у пунктах 2.4, 5.1, 5.9, 5.12 цього Договору, Продавець сплачує Покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки, а у разі прострочення понад 7 (сім) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вартості непоставленого в строк товару (п.7.2 Договору).
Згідно п. 7.3. договору, у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20 липня 2024 року (п. 10.1. договору).
Відповідно до видаткових накладних №1195 від 16.05.2024, №1369 від 30.05.2024, №1370 від 29.05.2024 (т.1, а.с.47-49), Постачальником було поставлено товар в кількості 15676,80 кг на загальну суму 636 790,64 грн з ПДВ.
Листом № 0706НК/24 від 07.06.2024, відповідач за первісним позовом, у зв`язку із здорожчанням сировини, просив позивача за первісним позовом розглянути пропозицію укласти додаткову угоду, зокрема, до договору 160-К-24 від 10.05.2024 на наступних умовах: - або здійснювати постачання необхідного товару але на умовах зміни якісних характеристик товару (поставити нерафіновану олію замість рафінованої в порушення п. 2.1 Договору)); - або збільшити розмір фасування (поставка одиниці продукції у 10 літрів замість 6 літрів передбачених умовами Договору ( п.2.2 Договору)); - або здійснити продовження строків поставки товару до 20 жовтня 2024 року.
Позивач за первісним позовом зазначає, що станом на 21.06.2024 подавцем було поставлено товар у кількості менше 50% загального обсягу закупівлі, у зв`язку з чим, керуючись п. 6.2.4 договору, покупець достроково розірвав договір 05.07.2024 та повідомив постачальника, що таке розірвання не звільняє його від відповідальності, визначеної розділом 7 договору, що підтверджується повідомленням про розірвання договору, яке було направлено відповідачу за первісним позовом за № ГД ДКВС-2167/3 ГД від 27.06.2024.
Позивач за первісним позовом також направив відповідачу за первісним позовом претензію від 19.07.2024 № ГД ДКВС-2503/3 ГД/2024, в якій просив, на підставі п. 7.3. договору сплатити штраф у розмірі 703 591,21 грн. до 02.09.2024. 
Водночас, листом вих. №26/08/24-4 від 26.08.2024 (т.1, а.с. 22) ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” повідомив “Генеральну дирекцію Державної кримінально-виконавчої служби України” про звернення до Торгово-промислової палати України у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, підтвердження яких, Торгово-промисловою палатою України можуть бути надано до 30.09.2024 року.
Генеральна дирекція ДКВС України листом № ГД ДКВС-3205/3 ГД/2024 від 06.09.2024 продовжила строк для оплати штрафних санкцій ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” у добровільному порядку до 30.09.2024, але підтверджуючих документів до 30.09.2024 від ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” до Генеральної дирекції ДКВС України не надходило та претензійні вимоги Генеральної дирекції ДКВС України щодо сплати штрафних санкцій з боку ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” задоволено не було.
Генеральною дирекцією ДКВС України було подано до Акціонерного товариства “РВС Банк” вимогу вих. № ГД ДКВС-4129/3 ГД/2024 від 31.10.2024 про сплату суми гарантії відповідно до банківської гарантії № 2248-24Г від 10.05.2024 (т.1, а.с. 25-26).
11.11.2024 Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 як додаток до листа АТ “РВС Банк” від 07.11.2024 вих 2885/24.
13.11.2024 Генеральною дирекцією ДКВС України було отримано Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 як додаток до листа ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” як додаток до листа ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” від 12.11.2024 вих№ 12/11-2024.
Відповідно до умов Сертифікату Кіровоградська регіональна торгово-промислова палата на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014р. №44(5), із змінами та доповненнями, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, які спричинили тривалі повітряні тривоги, аварійні та стабілізаційні відключення електропостачання; вихід з ладу обладнання;
Товариству з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" (місцезнаходження: вулиця Артільна, будинок 2, місто Дніпро, Дніпропетровська область, індекс 49081, країна Україна, код ЄДРПОУЯПН: 33667686) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: продати і відвантажити Товар - ДК 021-2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири (олія соняшникова рафінована бутильована) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників Покупця та у строки, визначені у Рознарядці" (Додатку №1) до Договору купівлі-продажу №160-К-24 від 10.05.2024; у термін: до 20.06.2024, укладеним з Державною установою "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" (код ЄДРПОУ/ІПН 41220556).
Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):
- дата настання: 03.06.2024;
- дата закінчення: 05.07.2024.
Таким чином, Відповідач за первісним позовом просить не стягувати з ТОВ “ІСПОЛІН ПЛЮС” заборгованість за Договором, оскільки така заборгованість виникла внаслідок виникнення форс-мажорних обставин, доказом чого, як стверджує Відповідач, є Сертифікат.
Позивач за первісним позовом вважає сертифікат безпідставним та таким, що не може бути єдиним та безумовним доказом неможливості виконання зобов`язань за договором, що і стало причиною звернення до суду з первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що п.7.3 договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 суперечить положенням статті 61 Конституції України та частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання такого пункту договору недійсним. 
Позивач за зустрічним позовом вважає, що під час укладання договору було залишено поза увагою, що договір містить пункти про відповідальність, які дублюють штрафні санкції за одне й те саме порушення.
Пунктом 7.2 договору визначено відповідальність за порушення строків поставки понад 7 календарних днів у розмірі 10% від суми непоставленого в строк товару.
Разом з тим, пунктом 7.3 договору визначено відповідальність у розмірі 25% від вартості непоставленого товару.
Відповідно до п.7.1 договору недопоставкою вважається непоставка товару або його частини протягом дії договору у зв`язку з розірванням договору або відмовою від поставки товару. На думку Позивача за зустрічним позовом, недопоставка товару та порушення строків поставки товару існують одночасно, а саме під час дії договору і по своїй суті недопоставка товару є одночасно й порушенням строків поставки. 
Позивач за зустрічним позовом вважає, що договором передбачено дві різні ставки штрафу за порушення строку поставки товару більш ніж на 7 календарних днів, що призводить до множинного трактування умов договору коли дві різні норми регулюють одне й те саме питання.
Вказане стало причиною звернення позивача за зустрічним позовом до суду.

Частково задовольняючи первісний позов, господарський суд виходив із того, що оскільки матеріалами справи доводиться часткове невиконання Відповідачем за первісним позовом взятих за Договором зобов`язань, умови якого передбачають застосування штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення штрафу суд є обґрунтованими і правомірними.
Суд дослідив Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3500-24-2051 від 07.11.2024 і здійснив його оцінку разом із іншими обставинами у справі, і дійшов висновку, що наявність форс-мажорних обставин у справі не має місця, оскільки відсутня їхня надзвичайність. 
Приймаючи до уваги доводи відповідача за первісним позовом, суд визнав за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшити суму штрафних санкцій на 30% зі стягненням з відповідача за первісним позовом штрафу в розмірі 492 513,85 грн. 
Щодо вимог за зустрічним позовом, то суд першої інстанції дійшов висновку, що п. 7.2 та п. 7.3 договору застосовуються у різних випадках, і тому за цим Договором Продавець не притягується до відповідальності двічі одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки це різні порушення Договору. Крім того, позивач за первісним позовом не наводить підстав для визнання недійсним саме п. 7.3 договору, а не п.7.2. Враховуючи викладене суд не знайшов підстав для визнання п. 7.3. договору купівлі-продажу № 160-К-24 від 10.05.2024 недійсним, та відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Зважаючи на те, що Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” оскаржує рішення місцевого господарського суду виключно у частині задоволених позовних вимог (стягнення штрафу в розмірі 492 513 грн. 85 коп.), тобто вимог за первісним позовом, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судового рішення лише у межах зазначених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з частковим задоволення первісного позову, з урахуванням наступного. 
Предметом первісного позову є вимоги Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”, про стягнення штрафу, в розмірі 703 591,21 грн., які обґрунтовані порушенням Відповідачем зобов`язань з поставки товару за договором купівлі-продажу від 10.05.2024 № 160-К-24 - станом на 21.06.2024, зокрема Продавцем поставлений товар на 50% менше від загального обсягу закупівлі.
Беручи до уваги правову природу укладеного між Державною установою “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” ( Продавець ) договору купівлі-продажу №160-К-24, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.
Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за порушення строків постачання товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, Сторона не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної та повної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача вимагати у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому договором, на нарахування у відповідності до 7.3 суму штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги Позивача та стягуючи з ТОВ “Ісполін Плюс” на користь Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” штраф у розмірі 492 513,85 грн., погодився з доводами Позивача про наявність підстав для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді штрафу. При цьому, з огляду на обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність форс-мажорних обставин. Разом з тим, суд вважає несправедливим покладати на ТОВ “Ісполін Плюс” відповідальність у повному обсязі за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання, зменшивши розмір штрафу на 30% - до 492 513 грн. 85 коп.
Відповідно до ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначалося вище, укладаючи договір, пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору від 10.05.2024 сторони узгодили, що поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами територіальних уповноважених представників Покупця та у терміни (строки), визначені у рознарядці (додаток 1 до цього договору), Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20.06.2024.
Судом встановлено, що згідно з рознарядкою на поставку олії соняшникової рафінованої бутильованої сторони узгодили кількість товару – 73 462 кг та термін (строк) поставки товару - з 10.05.2024 до 20.06.2024 включно. У матеріалах справи відсутні докази поставки товару за договором від 10.05.2024 у кількості 73 462 кг на суму 3 006 065 грн 04 коп.
На підставі пункту 7.3 договору від 10.05.2024 Покупець (Державна установа “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України”) нарахувала та заявила до стягнення штраф у розмірі 751 516 грн 26 коп (3 006 065 грн 04 коп. х 25%), який суд першої інстанції визнав обґрунтованим.
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із наявністю форс-мажорних обставин, які мали місце протягом визначеного договором строку поставки товару, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває станом на момент вирішення спору.
Сторони уклали договір від 10.05.2024 під час дії воєнного стану. Протягом 2024 року тривала військова агресія Російської Федерації проти України та ракетні обстріли усієї території України. У 2024 році вже мало місце постійне і регулярне відключення електроенергії, у зв`язку із обстрілами критичної інфраструктури української економіки. Укладаючи договір, ТОВ “Ісполін Плюс” знало і повинно було розуміти усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина 1 ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону “Про торгово-промислові палати в Україні”, постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20). 
У постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 та від 28.08.2023 у справі № 910/6234/22 також зазначено, що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Крім того, пунктом 8.2 Договору передбачений порядок повідомлення Генеральної дирекції ДКВС України про настання форс-мажорних обставин, зокрема, про обов`язок Відповідача надати у письмовій формі підтверджуючі документи протягом 5 днів з моменту їх настання.
Тобто, відповідно до п. 8.2 Договору Відповідач був зобов`язаний повідомити Генеральну дирекцію ДКВС України протягом 5 днів з моменту настання форс-мажорних обставин. Цього Відповідачем зроблено не було.
Натомість Відповідач, листом вих. №26/08/24-4 від 26.08.2024 посилався на труднощі, з якими стикається кожен суб`єкт господарювання в Україні під час війни, включаючи Генеральну дирекцію ДКВС України, як на причину порушення термінів поставки, а не на настання форс-мажорних обставин.
Враховуючи наведене та з огляду на обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність форс-мажорних обставин.
Водночас, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ТОВ “Ісполін Плюс” просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.
У справі ж, що розглядається, місцевий господарський суд з огляду на обставини справи, враховуючи загальні засади, встановлені у ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність та розумність), дотримуючись балансу інтересів сторін, зменшив розмір суми штрафу на 30%, стягнувши з ТОВ “Ісполін Плюс” на користь Державної установи “Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України” штраф у розмірі 492 513,85 грн. 
Відповідно до частини першої ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною третьою ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З аналізу наведених норм убачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарські суди повинні оцінювати, чи є кожен конкретний випадок винятковим, з урахуванням інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки відповідача тощо.
Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства, передбачених згідно зі ст. 2 ГПК України.
Крім того, згідно з чинним законодавством розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій не врегульований, а тому таке питання має вирішуватися судом з урахуванням вимог ст. 86 ГПК України.
Згідно з частинами третьою та четвертою ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У справі, яка переглядається, апеляційний господарський суд, дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, дійшов висновку про те, що доводи Відповідача, заявлені у клопотання про зменшення розміру пені, щодо його скрутного матеріального становища не заслуговують на увагу, оскільки не доведені Відповідачем належними та допустимими доказами.
У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій: Верховний Суд не надавав висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні судами власної дискреції, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Подібний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 910/6471/20.
Отже, ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Скаржника щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 551 ЦК України, на підставі яких встановлена можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки місцевий господарський суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що несправедливим покладати на ТОВ “Ісполін Плюс” відповідальність у повному обсязі за прострочку внаслідок спірних обставин, оскільки чинник війни неможливо повністю врахувати під час господарювання, зменшивши розмір штрафу на 30% з 703 591,21 грн. до 492 513,85 грн. 
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 у справі № 904/382/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2025 у справі №904/382/25 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 02.03.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя  Ю.Б. Парусніков