Справа № 752/25730/25 
Провадження № 2/752/2491/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -  Машкевич К.В.
за участю секретаря -   Касаткіній А.В.
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 170 000, 00 доларів США боргу за договором позики, або суму, еквівалентну розміру суми боргу в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент повернення боргу.
Посилається в позові на те, що 11 жовтня 2011 року вона надала в борг відповідачу 145 000, 00 доларів США, про що останнім було видано власноручну розписку, в якій він зобов`язався повернути їй 170 000 доларів США, або суму, еквівалентну сумі боргу в національній валюті на момент повернення.
Грошові кошти мали бути повернуті відповідачем до 11 жовтня 2023 року.
В зв`яку з неповерненням коштів у обумовлений строк вона неодноразово звертався до відповідача, останній не заперечував проти повернення коштів, однак постійно відкладав дату повернення.
Станом на сьогоднішній день борг відповідачем не повернуто. 
З урахуванням цього, просить задовольнити позов. 
Позов був зареєстрований судом 20 жовтня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. 
На підставі статті 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву. 
11 лютого 2026 року відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутності.
Відповідно частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
Відповідач у заяві про визнання позову просить розглядати справу в його відсутності.
Позивачка та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримала. 
Виходячи з цього, на підставі статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.
У зв`язку з неявкою сторін, в силу частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк.
Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2011 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг від позивачки 145 000, 00 доларів США, про що останнім була видана власноручна розписка. 
Строк повернення позики сторонами був встановлений до 11 жовтня 2023 року. 
За змістом розписки відповідач зобов`язався повернути кошти в розмірі 170 000, 00 доларів США або в гривні за курсом НБУ на момент їх повернення.
/ а.с. 10 /
Звертаючись до суду, позивачка зазначила, що умови договору відповідач не виконав, борг не повернув.
З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. 
Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивачка надала суду належним чином завірену, у порядку статті 95 ЦПК України, розписку відповідача від 11 жовтня 2011 року. 
Подавши заяву про визнання позову відповідач існування боргових зобов`язань, змісту розписки та суми боргу до повернення не оспорював.
З точки зору закону наявність оригіналу розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено вище, за своєю суттю договір позики є документом, який підтверджує як його укладення, так і умови договору.
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц , відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. 
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Встановлено, що предметом домовленості сторін при укладенні договору позики був долар США.
За змістом договору відповідач зобов`язався повернути борг в валюті зобов`язання або в гривні за курсом НБУ станом на момент поверенння коштів.
Звертаючись до суду, позивачка визначає суму позову в гривні в розмірі 7 007 655. 00 грн, що еквівалентно 170 000. 00 доларам США по курсу НБУ гривні до долара США 41, 2215.
При цьому, прохальною частиною позову просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 170 000, 00 доларів США або суму, еквівалентну розміру боргу в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на момент повернення боргу.
При зверненні до суду позивачкою не зазначено в позові обставини домовленості про зобов`язання відповідача повернути борг у сумі 170 000, 00 доларів США при сумі боргу 145 000, 00 доларів США.
Аналізуючи зміст боргової розписки, суд вважає, що її зміст повернути 170 000, 00 доларів США або суму в національній валюті за курсом НБУ на момент повернення боргу свідчить про намір позивачки зберегти кошти від знецінення.
На це вказує і зазначення в змісті розписки курс долара США до гривні на момент укладення договору 11 жовтня 2011 року - 7. 97 = 1 долар США.
З урахуванням цього, при вирішенні суми до стягнення суд виходить саме від суми боргу в розмірі 145 000, 00 доларів США.
Враховуючи, що предметом позики були грошові кошти в доларах США, грошове зобов`язання не виконане та триває до цього часу, офіційний курс долара США до гривні постійно змінюється в сторону збільшення, суд вважає, що сума боргу має бути визначена в гривні станом на момент виконання такого зобов`язання.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі №500/5194/16 ( в схожих правовідносинах ) зазначено, що стягнення судом заборгованості в сумі, еквівалентній долару США за курсом НБУ на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини 2 статті 533 ЦК України.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення.
Таким же чином регулюється дане питання в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.
З урахуванням цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики в розмірі 145 000, 00 доларів США в еквіваленті долара США за курсом НБУ на день виконання рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір при зверненні до суду.
Керуючись статтями 3, 6, 15, 16, 192, 202, 524, 533, 626-628, 1046-1051 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованісить у розмірі, еквівалентній 145 000, 00 доларам США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 140, 00 грн судового збору .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.  

Суддя К.В.Машкевич