Справа № 466/10202/25
Провадження № 2/466/823/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

«31» березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючої - судді Луців-Шумської Н.Л.
секретар Марочканич В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
03.11.2025 ТзОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0679389286 від 03.11.2019 в сумі 66 685,79грн., судового збору в сумі 2 422,40грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 16 000,00грн.
В обґрунтування позову вказує на те, що 03.11.2019 року між ТзОВ «ІНФІНАНС» і ОСОБА_1 , укладено Договір №0679389286 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
Вказаний договір укладено між сторонами в електронній формі відповідно до вимог Цивільний кодекс України та Закон України «Про електронну комерцію» шляхом використання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, який надсилався на фінансовий номер позичальника.
Кредит надавався у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 20 000 грн строком на 36 місяців, окремими траншами. Кожен транш надавався на підставі заявки-анкети позичальника, що є невід`ємною частиною договору, з визначенням строків та умов користування.
Механізм підписання договору передбачав генерацію одноразового ідентифікатора, який надсилався через SMS на верифікований номер клієнта; після його введення договір вважався підписаним. Доступ до такого ідентифікатора треті особи без участі позичальника отримати не могли.
Позичальник, підписуючи договір, підтвердив ознайомлення з його умовами та правилами кредитування (офертою), які є його невід`ємною частиною.
Таким чином, відповідач шляхом заповнення заявки на сайті, введення одноразового коду та зазначення реквізитів банківської картки вчинив усі необхідні дії для укладення договору, на підставі чого кредитодавець правомірно надав грошові кошти.
Підписанням Договору про споживчий кредит відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому надана інформація, передбачена чинним законодавством.
Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту.
Відповідач, всупереч умовам Договору про споживчий кредит зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості, становить 90748.29 грн, з яких:
- заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) -5000.00 грн.
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 85 748.29 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 66685.79 , з яких:
- заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000.00 грн.
- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 61685.79 грн.

Право вимоги за цим Договором №0679389286, відповідно до Договору відступлення права вимоги №14-07/21 від 14.07.2021 року, отримало ТзОВ «Вердикт Капітал».
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0679389286. 
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 0679389286.
З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та понесені судові витрати.
У справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням сторін.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
Копія позовної заяви з додатками скеровувалася позивачем відповідачу рекомендованим листом, що стверджується описом вкладення «Укрпошта» «Реєстри3 29-10-2025 15376666 Опис».
Копія ухвали про відкриття провадження скерована відповідачу супровідним листом за вказаною у матеріалах справи його електронною адресою lysnazar1@gmail.com, що стверджується довідкою про доставку електронного листа 25.11.2025.
Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов не подав.
Враховуючи наведене, суд, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наведених нижче підстав.
Між ТзОВ «Коллект Центр» та ОСОБА_1 виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України.
Судом встановлено, що 03.11.2019 між ТзОВ «ІНФІНАНС», правонаступником якого, згідно Договору №14-07/21 від 14.07.2021 є ТзОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого згідно договору Договір №10-01/2023 від 10.01.2023 є ТзОВ «Коллект центр», та ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено Договір №0679389286 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом до 20 000 грн строком на 36 місяців, окремими траншами. Кожен транш надавався на підставі заявки-анкети позичальника, що є невід`ємною частиною договору, з визначенням строків та умов користування. 
На підставі заявки-анкети №2628589616 від 28.02.2020 в рамках Договору про надання позики №0679389286 від 03.11.2019 ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн., строком користування 30 днів, зі сплатою 1,75% за кожен день користування кредитом. 
Підписанням Договору про споживчий кредит відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому надана інформація, передбачена чинним законодавством.
У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Так, на виконання зазначених вимог, ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор, для підписання Договору позики №0679389286 від 03.11.2019 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Згідно умов договору №0679389286 від 03.11.2019 та Заявки-Анкети до нього від 28.02.2020 кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 5 000 грн.; строк кредитування - 30 днів, за користування кредитом сплачує 1,75 % за один день користування кредитом. 
ТзОВ «ІНФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Даний факт стверджується довідками про перерахування кредитних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та допустив заборгованість. 
Згідно розрахунку позивача станом на день формування позовної заяви заборгованість за договором позики № 0679389286 складає 90 748,29грн., з яких: 5 000,00грн. - заборгованість по тілу кредиту, 85 748,29грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 66 685.79 , з яких: 5 000,00грн. - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту), 61 685,79грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. 
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України).
Згідно Договору позики №0679389286 від 03.11.2019 року та заявки-Анкети до нього №2628589616 від 28.02.2020 сторони визначили суму кредиту 5 000,00грн., визначили розмір процентів за користування кредитом 1,75% за день, та термін кредиту - 30 днів.
Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.
За таких обставин, вирішуючи питання стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в заявленому розмірі, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів.
Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності.
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61- 2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно я частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3,4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contraproferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка немала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
У Договорі позики № 0679389286 від 03.11.2019 та заявки-Анкети до нього №2628589616 від 28.02.2020 сторони обумовили суму кредиту 5 000,00грн., строк користування кредитом 30 днів, зі сплатою 1,75% на добу. 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Укладений сторонами кредитний договір містив умови, що строк кредитування складає 30 днів. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Отже, оскільки умовами кредитного договору визначено строк кредитування 30 днів, позивач має право вимагати сплати заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: за Договором позики №0679389286 від 03.11.2019 та Заявки-Анкети до нього №2628589616 від 28.02.2020 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 7 625,00 грн. (5 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 625,00 грн. - проценти за користування кредитом за період 30 днів).
У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю вимог, про що наведено вище у мотивувальній частині рішення. 
Крім цього, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, прайс - лист АО «Лігал Ассістанс», Витяг з Акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 на суму 16 000грн.
При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, часткове задоволення позовних вимог та вважає можливим часткове стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000грн.
Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у мінімальному розмірі.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 270, 280-284 ЦПК України, суд ,
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0679389286 від 03.11.2019 в розмірі простроченої заборгованості за тілом кредиту - 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), відсотки за користування кредитом 2 625,00 грн. (дві тисячі шістсот двадцять п`ять гривень), витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000грн. (чотири тисячі гривень), також 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.
В решті заявлених позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

  Суддя	  	 Н.  Л.  Луців-Шумська