Єдиний унікальний номер №943/166/26 
Провадження № 2-а/943/18/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у залі суду в місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: старший інспектор ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області Дуткевич Андрій Анатолійович про у справі про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6565545 від 25.01.2026 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. та закрити провадження у справі. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 25 січня 2026 року старшим інспектором ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області капітаном поліції Дуткевичем Андрієм Анатолійовичем була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 1190 грн. за вчинене позивачем адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що виразилось у тому, що позивачка 25.01.2026 року о 17 годині 48 хвилин в смт. Красне по вул. Василя Стеса керувала автомобілем марки «Fiat Linea", д.н.з. НОМЕР_1 , в якого був не освітлений задній державний номерний знак, чим порушила п. 2.9 «в» ПДР України (керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості). Оскаржувану постанову позивачка вважає незаконною, оскільки позивачем не було вчинено діяння, що містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, вказаною постановою порушені права позивача, не надано жодних доказів на підтвердження вказаного правопорушення. Оскільки в цей день погодні умови були ускладнені її транспортний засіб злетів з дороги між населеними пунктами м. Буськ – смт. Красне. Припускає, що можливо через це лампочка могла і згаснути, але помітити цього у неї не було можливості під час руху автомобіля. Відтак, оскільки поліцейським було винесено незаконну постанову, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, а також порушено права позивача, просить даний позов задовольнити.
Ухвалою судді від 09.02.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.
Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
10.02.2026 року представником ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити повністю. Не погоджуючись із доводами та вимогами позивача, представник відповідача покликається на те, що оскаржувана постанова відповідає вимогам закону. за п. 2.3.а ПДР перед виїздом для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. отже, обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортного засобу покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Вважають посилання позивача на той факт, що під час того як транспортний засіб злетів з дороги і вимкнулася лампочка підсвітки номерного знаку є необґрунтованим, оскільки після продовження руху позивачка зобов`язана була переконатися у справності транспортного засобу, що вона не зробила, а така вимога покладається саме на водія. Крім того надіслали на адресу суду відеофіксацію події, яка здійснена на відеореєстратор працівника поліції, з якого вбачається, що номерний знак на транспортному засобі позивачки не освітлений. тобто підтверджено факт керування транспортним засобом з неосвітлений номерним знаком. 
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається із оскаржуваної постанови старшого інспектора ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області капітана поліції Дуткевича Андрія Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6565545 від 25.01.2026 року, якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн. за те, що 25.01.2026 року о 17 годині 48 хвилин в смт. Красне по вул. Василя Стеса керувала автомобілем марки «Fiat Linea", д.н.з. НОМЕР_1 , в якого був не освітлений задній державний номерний знак, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України (керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий ), чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Пунктом п. 2.9 «в» ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. 
Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 у позовній заяві не оспорюється той факт, що номерний знак на транспортному засобі не освітлювався, проте вона зазначає, що на момент початку руху транспортного засобу такий був у повній справності. Припускає, що лампочка могла згоріти через те, що її транспортний засіб злетів з дороги через погодні умови.
Проте, суд вважає наведені доводи позивача необґрунтованими, виходячи із матеріалів відеозапису події з бодікамери поліцейського, що були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву, із яких об`єктивно вбачається, що номерний знак на транспортному засобі, яким керувала позивачка не підсвічувався. 
Крім того, долученим до справи відеозаписом події встановлено, що старшим інспектором ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області капітаном поліції Дуткевичем А.А. дотримано процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення. При цьому, позивачу роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок оскарження постанови та сплати штрафу, водночас позивач не оспорював на місці оскаржуваної постанови.
Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).
Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача, а доводи позивача об`єктивно спростовуються відеозаписом події з бодікамери поліцейського.
Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Також, суд вважає, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.
Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака,  що тягне за собою накладення штрафу сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1190 грн.
При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що не оспорювалось позивачем на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки позивач на початку спілкування з поліцейським не заперечував вищевказане адміністративне правопорушення, пояснивши, що не побачив. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необґрунтованістю.
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 77, 78, 90, 139, 140, 242-246, 249, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: старший інспектор ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області Дуткевич Андрій Анатолійович про у справі про адміністративне правопорушення — відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено: 12.03.2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області вул. Генерала Григоренка, 3 м. Львів, код ЄДРПОУ 40108833.
Третя особа: старший інспектор ВП № 2 (м. Буськ) Золочівського РВП ГУПН у Львівській області Дуткевич Андрій Анатолійович.

Суддя Г. О. Шендрікова