ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29619/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року (суддя Прудник С.В.) в справі № 160/29619/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправним та скасування рішення від 03 липня 2025 року №263040018152 про відмову в призначенні пенсії згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язання повторно розглянути заяву від 26 червня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 квітня 1985 року по 21 листопада 1987 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.07.2025 року №263040018152 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 року про призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.04.1985 року по 21.11.1987 року. 
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які суд безпідставно визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає, що позивач територіально відноситься до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а рішення про відмову прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то належними позовними вимогами буде «визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а зобов`язання вчинити певні дії - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві». 
До загального трудового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки: - з 01.04.1985 по 21.11.1984, оскільки назва підприємства (Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан») на печатці якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (Антрацитівський релейний завод). 
Також зауважує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України згідно з паспортом зразка 1993 року серії НОМЕР_1 , виданого 27.05.1998 року Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області та внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою від 25.06.2025 року № 3010-7002256084 після досягнення мною 60-річного пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з метою реалізації гарантованого їй статтею 46 Конституції України права на соціальний захист, що також включає моє право на забезпечення у старості, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою від 26.06.2025 року про призначення їй пенсії за віком.
Заява за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За результатами розгляду заяви позивача від 26.06.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) від 03.07.2025 року № 263040018152 відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03.07.2025 року № 263040018152 встановлено, що вік ОСОБА_1 становить 63 роки 1 місяць 23 дні. Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить не менше 22 років. Страховий стаж особи становить 21 рік 2 місяці 4 дні.
Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки (дата заповнення 05.04.1985 року), згідно записів якої ОСОБА_1 , зокрема, у період з 01.04.1985 по 21.11.1987 працювала в Антрацитівському релейному заводі, який на підставі наказу Міністерства радіоелектронної промисловості від 20.11.1979 № 544 перейменовано у Антрацитівське виробниче об`єднання “Титан”, що підтверджується наступними записами у трудовій книжці:
1) 01.04.1985 прийнята на роботу до Антрацитівського релейного заводу оператором автоматизованої системи управління підприємством (АСУП) згідно з наказом від 27.0.1985 № 4 (запис № 1);
2) 27.04.1985 переведена учнем контролера апаратури провідного зв`язку складального виробництва № 1 згідно з наказом від 27.04.1985 № 182;
3) 20.09.1985 присвоєно 2 розряд сітки контролера апаратури провідного зв`язку складального виробництва № 1 згідно з наказом від 13.09.1985 № 45;
4) 11.11.1987 переведена контролером апаратури провідного зв`язку 2 розрядку сх сітки складального виробництва № 1 згідно з наказом від 06.11.1987 № 496;
5) 21.11.1987 звільнена по ст. 38 Кодексу законів про працю УРСР за власним бажанням у зв`язку із доглядом за дитиною дошкільного віку згідно з наказом від 27.11.1987 № 53
Крім того, записи у трудовій книжці підтверджують наявність у позивача інших періодів стажу, який має бути зарахований для обчислення пенсії, а саме:
1) згідно із записами №№ 6-9 у період з 06.09.1990 року по 31.08.1999 року ОСОБА_1 працювала в Управлінні по тушінню та профілактиці териконів і рекультивації земель “Донбасантрацит”;
2) згідно із записами №№ 10,11 у період з 21.12.1999 по 14.12.2000 ОСОБА_1 перебувала на обліку в Антрацитівському міськрайонному центрі зайнятості Луганської області та отримувала допомогу у зв`язку із безробіттям відповідно до статті 29 Закону України “Про зайнятість населення” на підставі наказу від 20.09.1999 № 3615;
3) згідно із записами №№ 12,13 у період з 15.10.2002 по 19.05.2003 ОСОБА_1 працювала двірником у Житлова-експлуатаційній конторі № 2 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Антрацитівської міської ради;
4) згідно із записами №№ 14,15 у період з 19.06.2003 по 31.12.2003 ОСОБА_1 працювала оператором хлораторних установок 2 розряду очисних споруд міста в Антрацитівському управлінні ОКП “Компанія “Луганськвода”;
5) згідно із записами №№ 16-19 у період з 01.01.2004 по 01.08.2004 ОСОБА_1 працювала оператором хлораторних установок 2 розряду очисних споруд міста в Антрацитівському департаменті Алчевського регіонального виробничого управління ОКП “Компанія “Луганськвода”;
6) згідно із записами №№ 20,21 у період з 02.08.2004 по 18.01.2010 ОСОБА_1 працювала оператором очисних споруд міста 2 розряду у відокремленому підрозділі Антрацитівському департаменті товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвода”;
7) згідно із записами №№ 22,23 у період з 19.02.2010 по 13.02.2011 ОСОБА_1 перебувала на обліку в Антрацитівському міськрайонному центрі зайнятості Луганської області та отримувала допомогу у зв`язку із безробіттям;
8) згідно із записами №№ 24,25 у період з 23.04.2013 по 31.08.2013 ОСОБА_1 працювала оператором очисних споруд міста 2 розряду у відокремленому підрозділі Антрацитівському департаменті товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвода”;
9) згідно із записами №№ 26, 27 у період з 01.09.2013 по 31.08.2015 ОСОБА_1 працювала у відокремленому підрозділі Антрацитівському департаменті обласного комунального підприємства “Компанія “Луганськвода”.
До страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.04.1985 по 21.11.1987, оскільки назва підприємства (Антрацитівське виробниче об`єднання “Титан”) на печатці якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (Антрацитівський релейний завод).
Суд першої інстанції вважав, що формальний недолік запису трудової книжки, якими посвідчено спірний період роботи з 01.04.1985 по 21.11.1987, допущений з вини роботодавця позивача, не є таким, з якого неможливо встановити факт роботи позивача на відповідній посаді та у відповідному підприємстві в означений в трудовій книжці період часу, отже, виявлений відповідачем недолік не може бути достатньою підставою незарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.04.1985 по 21.11.1987, та як наслідок протиправно відмовлено в призначенні останній пенсії за віком, чим порушено конституційне право позивача на соціальний захист.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.07.2025 року №263040018152 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції вважав, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 року про призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.04.1985 року по 21.11.1987 року. 
Суд визнає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 26 червня 2025 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. 
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 03 липня 2025 року № 263040018152 відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.
У рішенні вказано, що вік ОСОБА_1 - 63 роки 1 місяць 23 дні, необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить не менше 22 років, страховий стаж позивача становить 21 рік 2 місяці 4 дні.
До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.1985 по 21.11.1987, оскільки назва підприємства (Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан») на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (Антрацитівський релейний завод).
Спірним в цій справі є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Трудова книжка позивача містить записи про спірній період роботи з 01 квітня 1985 року по 21 листопада 1987 року в Антрацитівському релейному заводі, який на підставі наказу Міністерства радіоелектронної промисловості від 20 листопада 1979 року № 544 перейменовано у Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан», а саме:
1) 01.04.1985 прийнята на роботу до Антрацитівського релейного заводу оператором автоматизованої системи управління підприємством (АСУП) згідно з наказом від 27.0.1985 № 4 (запис № 1);
2) 27.04.1985 переведена учнем контролера апаратури провідного зв`язку складального виробництва № 1 згідно з наказом від 27.04.1985 № 182;
3) 20.09.1985 присвоєно 2 розряд сітки контролера апаратури провідного зв`язку складального виробництва № 1 згідно з наказом від 13.09.1985 № 45;
4) 11.11.1987 переведена контролером апаратури провідного зв`язку 2 розрядку сх сітки складального виробництва № 1 згідно з наказом від 06.11.1987 № 496;
5) 21.11.1987 звільнена по ст. 38 Кодексу законів про працю УРСР за власним бажанням у зв`язку із доглядом за дитиною дошкільного віку згідно з наказом від 27.11.1987 № 53.
За позицією відповідача період роботи з 01 квітня 1985 року по 21 листопада 1987 року не зараховано до страхового стажу через те, що назва підприємства (Антрацитівське виробниче об`єднання «Титан») на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні (Антрацитівський релейний завод).
На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року? №162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №162 якщо за час роботи робітника або службовця найменування підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке з такого числа перейменоване в таке", а в графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата та номер.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58, діє з 29 липня 1993 року) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність незарахування спірних періодів до страхового стажу. 
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Позивач як громадянин України за умови підтвердження страхового стажу та відомостей про отриманий дохід наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.
Аргумент апелянта про те, що позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії мають бути звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки позивач проживає у місті Києві, суд відхиляє.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - постанова № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Таким чином, саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області має вирішити питання призначення позивачу пенсії, а не ГУ ПФУ в м. Києві, як помилково вважає апелянт.
Стосовно питання дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду у питанні призначення пенсії суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV саме до повноважень органу Пенсійного фонду належить питання обчислення страхового стажу.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи встановлення протиправності незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача, відсутні підстави вважати, що відповідач має дискрецію у питанні зарахування підтверджених записами у трудовій книжці періодів роботи до страхового стажу.
Крім того, судом першої інстанції відповідач не зобов`язувався призначити позивачу пенсію, суд першої інстанції зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. 
Відтак, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції перебрав на себе повноваження органу Пенсійного фонду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року в справі № 160/29619/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року в справі № 160/29619/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 04 березня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 04 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов