ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/639/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/2317/19 Категорія: 307000000  	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -
в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2  звернулися до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 1952 року належала 1/2 частина садиби, що складалася з житлового будинку та сараю, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки ОСОБА_4 заповіту не залишила, право на спадкування за законом отримали її діти: син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 (яка померла раніше спадкодавця, у зв`язку з чим право на спадкування за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України перейшло до її дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ).
Внаслідок подання заяв про прийняття спадщини та відмови ОСОБА_7 на користь сестри, частки у спадковому майні були розподілені по 1/2 за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Останній помер у серпні 2013 року, не встигши оформити право власності на спірні споруди, у зв`язку з чим його дружина, ОСОБА_2 , заявляє вимоги як спадкоємиця першої черги.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 19 червня 2014 року у справі № 695/971/14-ц було проведено поділ спадкового майна померлої.
Однак, після вказаного рішення суду позивачам стало відомо, що ОСОБА_4 належать цілі частини господарсько-побутових будівель і споруд даного домоволодіння, які залишилися поза увагою суду та не були розподілені між спадкоємцями.
Так, за життя спадкодавиці право власності на основну частину домоволодіння було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 1952 року, а будівництво додаткових споруд (гаража, літньої кухні та прибудов) здійснювалося на підставі відповідних дозволів виконавчого комітету Золотоніської міської ради, які були надані протягом 1974–1989 років.
Позивачі вказали на неможливість оформлення права власності у позасудовому порядку через відсутність повної реєстрації об`єктів у державному реєстрі за спадкодавцем та наявність розбіжностей у технічній документації різних років. Визнання права власності у судовому порядку позивачі вважають єдиним способом остаточного врегулювання спадкових прав на весь комплекс будівель садиби.
Керуючись такими доводами,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати за кожною з них право власності на 1/4 частину господарсько-побутових будівель та споруд, а саме: гаража літ. «К», прибудов та веранд літ. «А1-1», «а», «а3», «а4», погребів літ. «Е», «В», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «Ж», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Ухвалюючи рішення, суд виснував про те, що право власності на частки житлового будинку за позивачем ОСОБА_1 вже зареєстровано на підставі рішення суду від 09 червня 2014 року та договору дарування від 11 квітня 2023 року, укладеного з ОСОБА_2 , а право на відповідну частку господарських споруд перейшло до ОСОБА_1 автоматично в силу закону. Судом зазначено, що неможливо визнати право власності за позивачем на майно, яке вже на законних підставах належить іншій особі, без визнання відповідного правочину недійсним.
Судом першої інстанції вказано на те, що окреме визнання права на приналежність без вимоги про поділ домоволодіння в натурі не призводить до відновлення чи захисту прав, а лише створює штучне дублювання правовстановлюючих документів. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 5 «Про державну реєстрацію речових прав», окремі споруди, що є приналежністю головної речі, не підлягають окремій державній реєстрації. Вимога позивачів визнати за ними право на такі об`єкти як на самостійні одиниці нерухомості прямо суперечить чинному законодавству та порядку ведення Державного реєстру прав.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року в повному обсязі як таке, що ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. 
Скаржник наголошує на тому, що позов подано з вимогою визнати право власності на конкретні будівлі, збудовані спадкоємцем одноособово. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що зазначені будівлі були створені спадкодавцем за його життя, що підтверджується наданими дозволами на будівництво та іншими доказами. Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу, фактично підмінив предмет позову, розглянувши спір як такий, що стосується «спадкового майна» в цілому, не дослідивши правовий режим конкретних будівель.
Також у скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не встановив склад спадкового майна, чи входили спірні будівлі до складу спадщини, чи відбулося відчуження частини майна до відкриття спадщини, чи вплинуло відчуження 2010 року на склад спадкового майна. Наголошує, що суд першої інстанції послався на рішення 2014 року, проте у зазначеному рішенні не визначено склад будівель, не встановлено конкретні об`єкти, не розписано, що входить до частки, таке рішення не містить висновку про розподіл спадкового майна в повному обсязі.
Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не встанови правовий режим будівель, оскільки особисто спадкодавцю були надані дозволи виконкому на будівництво та узаконення будівель. В основу висновків суду про правовий режим майна як спільної часткової власності покладені дані інвентарної справи, законність змін у якій не була перевірена.
Скаржник звертає увагу апеляційного суду на тому, що позовні вимоги стосувались визнання права власності на частину будівель, проте суд дав оцінку спадковому майну в цілому, чим фактично підмінив предмет спору та вийшов за межі позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається, що судовий спір з приводу нерухомого майна – по частині господарсько-побутових будівель та споруд, а саме: гаража літ. «К», прибудов та веранд літ. «А1-1», «а», «а3», «а4», погребів літ. «Е», «В», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «Ж», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 триває з липня 2019 року.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 належала частка у праві власності на житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 1952 року. (а.с. 5-6, т.1) Інша частка у праві власності на домоволодіння належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 квітня 1949 року (а.с. 145-146, т.2, а.с. 231, т.2).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 25 жовтня 2013 року (а.с. 11, т.1).
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожною по 1/4 частині житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 12-13, т.1).
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27186210 від 23 вересня 2014 року та №31669090 від 25 грудня 2014 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , складається з «А-1» - житловий будинок, «А/-1» - добудова, «В,Е» - погріб, «а» - веранда, «а 3» - прибудова, «а 4» - тамбур, «а 5» - прибудова, «Б» - сарай, «Ж» - літня кухня, «м» - убиральня», «К» - гараж, «1» - водоколонка, «2» - огорожа, «3» - хвіртка, «4» - огорожа. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності по 1/4 вказаного домоволодіння на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2014 у справі № 695/971/14.
Згідно з договором дарування частки житлового будинку від 11 квітня 2023 року ОСОБА_2 передала у дар ОСОБА_1 частки у праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма надвірними спорудами, розташованого в м. Золотоноша Черкаської області на неправитозованій земельній ділянці. Житловий будинок А-1 з добудовою А/-1, верандою а, прибудовою а3, а5 та тамбуром а4, загальною площею 116,5 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м та надвірні споруди: погріб – В, Е, літня кухня – Ж, убиральня – м, гараж – К, водоколонка – 1, огорожа - № 2,4, хвіртка -№3, сарай – Б (а.с. 59-61, т.2).
Інший співвласник житлового будинку із відповідними частинами господарських споруд ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 13 листопада 1999 року ОСОБА_9 успадкувала 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Згідно вказаного свідоцтва до будинку примикають 2 сараї, погріб, літня кухня, погріб, відмостка, вбиральня, гараж, водопровід (а.с. 110, т.2).
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2008 року визнано за ОСОБА_10 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташовано по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 (а.с. 112, т.2).
Відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 09 серпня 2010 року ОСОБА_10 продала, а покупець ОСОБА_3 придбала 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд (а.с. 120-121, т.2).
Відповідно до ст. 356 ЦК України (у ред. станом на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 ) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. (ч.1 ст.364 ЦК України)
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Встановивши, що житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , разом із господарськими будівлями та спорудами станом на час відкриття спадщини, належав ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, реальний поділ майна між співвласниками не проводився, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано у порядку спадкування право на частки в праві спільної часткової власності. Вказане рішення не є рішенням про поділ майна в натурі, тому при визнанні права на частку не здійснювалася вказівка, які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що господарські будівлі та споруди не є самостійними об`єктами у праві власності.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 р. різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.
Жодних доказів належності на час відкриття спадщини ОСОБА_4 на праві особистої власності добудов або перебудов домоволодіння, господарських будівель та споруд, матеріали справи не містять. Ідеальні частики співвласниками змінені не були. 
Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав від 23 вересня 2014 року, (а.с. 14-15, т.1), від 11 квітня 2023 року (а.с. 62-63, т.2), інформації з Державного реєстру від 27 червня 2023 року (а.с. 125-126, т.2) спірні господарські будівлі та споруди, а також прибудови, які є предметом даного позову, є складовими частинами житлового будинку.
Отже, зазначені господарські будівлі та споруди не є самостійними об`єктами права власності та не можуть перебувати у власності окремо від будинку. Доказів реєстрації гаража літ. «К», прибудов та веранд літ. «А1-1», «а», «а3», «а4», погребів літ. «Е», «В», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «Ж», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як самостійних об`єктів власності в Державному реєстрі суду надано не було.
Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що позивачами обрано невірний спосіб захисту права, враховуючи предмет та підстави позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено предмет спадкування, не досліджено правовий режим конкретних будівель, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини можуть бути враховані при вирішенні спору про реальний розподіл у праві власності між співвласниками ідеальних часток.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку відсутні.
Керуючись ст .ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року.

Судді: