Справа № 203/6003/25
Провадження № 2/0203/346/2026

ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді    Колесніченко О.В., 
за участі секретаря    Шовкопляса М.О.,
позивача      ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивача  Сампари Н.М. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року позивач, за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 внаслідок припинення роботи Селидівського міського суду Донецької області з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, який продовжено до 04 травня 2026 року, через свого представника - адвоката Сампару Надію Миронівну подала до суду цю заяву, пред`являючи позов до ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, на предмет позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав того, що відповідач з 2015 року і до теперішнього часу не цікавиться життям сина, не піклується про його моральний та матеріальний стан, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання сином освіти. Також зазначила, що відповідач не сплачує аліменти та має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 червня 2025 року у розмірі 265 379,75 грн., у зв`язку з чим позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .
Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв. 
З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 22 вересня 2025 року, після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 15 вересня 2025 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без процесуальних ускладнень, проте з потребою у сприянні сторонам у витребуванні за ухвалою суду від 21 листопада 2025 року від органу опіки і піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.
У зв`язку з відсутністю поштового обігу з м. Гірник Донецької області, де проживає відповідач, і яке знаходиться на тимчасово окупованій та відповідно непідконтрольній українській владі території України, виклик відповідача в судове засідання здійснено шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про виклик до суду. Інших відомостей про місцезнаходження відповідача, його адреси як тимчасово переміщеної особи, відомостей про місце роботи суд не має.
Від представника третьої особи - виконавчого комітету Тернопільської міської ради 20 січня 2026 року через електронну пошту суду надійшла до суду заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, долучивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14 січня 2026 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою суду від 22 січня 2026 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням згоди позивача.
Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила та у поданій заяві клопотала про розгляд справи у їх відсутності з ухваленням рішення за наявними матеріалами справи.
В судовому засіданні у відповідності з вимогами ст. 171 СК України у присутності педагога - Рудзінської Н.Ю. , судом заслухана думка неповнолітнім дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який суду повідомив, що наразі проживає з матір`ю, вітчимом, двома братами та сестрою у м. Тернополі, в квартирі, та кожен з них має свою кімнату. До м. Тернополя вони переїхали близько 7 місяців з м. Петропавлівка, а до цього мешкали в м. Селидове. Зі ОСОБА_5 - вітчимом вони знайомі 6 років та він вважає його своїм батьком. Біологічного батька бачив десь два рази до війни, більше він його не відвідував, не питав про його потреби, єдиний раз у житті подарувавши подарунок на 10 років. Телефоном спілкувався з батьком декілька разів до початку війни та декілька разів після початку війни до 2023 року, проте на запрошення приїхати до нього ніколи не приїздив та більше не дзвонив, а на його телефонні дзвінки не відповідав, не намагався проявити до нього будь-яку увагу. Так як будь-якого спілкування з батьком у нього тривалий час немає, то за ним не сумує, гарних спогадів про нього не має, і йому наразі байдуже до цього чоловіка, оскільки батьком вважає вітчима який приділяє йому увагу і піклується про нього. 
Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що з 2018 року проживає однією сім`єю з позивачкою ОСОБА_7 , є її чоловіком. Біологічного батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ніколи не бачив. З 2018 року він повністю опікується ОСОБА_8 , одягає, возить на гуртки, займається навчанням, матеріально забезпечує. ОСОБА_8 звертається до нього тато, називає батьком, тоді як з 2018 року спроб ОСОБА_9 приїхати до дитини не було. Єдиний раз ОСОБА_10 зателефонував до дружини - позивачки, хотів поспілкуватися з дитиною, позивачка надала йому номер телефону сина, однак відповідач жодного разу не телефонував. 
Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_5 як нормальну, відповідальну сім`ю. ОСОБА_13 знає з 2018 року, з того часу як вони познайомилися зі ОСОБА_5 . Наразі їх сім`ї проживає неподалік від його будинку, тому вони часто подружньому спілкуються, у зв`язку з чим свідку відомо, що вихованням ОСОБА_14 займаються ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Відповідача ніколи не бачив, також не бачив його на сімейних святах та щоб він спілкувався з ОСОБА_8 , а сам ОСОБА_8 ніколи не згадував про рідного батька.
Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є сусідкою ОСОБА_12 , знає їх з 2018 року як сімейну пару, дружню сім`ю, вони завжди разом. ОСОБА_8 називає ОСОБА_18 батьком. ОСОБА_2 жодного разу не бачила, про подарунки від нього або посилки дитині нічого не чула та ОСОБА_8 про нього нічого не говорив. Показала, що ОСОБА_8 приймає ОСОБА_5 за батька і так його і називає.
Суд, заслухавши усні пояснення позивача, її представника, дослідивши подані докази, заслухавши думку дитини, допитавши свідків, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище ОСОБА_12 , яке відповідно до актового запису про шлюб №40 було змінено на ОСОБА_12 та в подальшому, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , змінено на ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебували. 
Сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 18 січня 2011 року вчинено актовий запис № 07 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області повторно видано свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с.4).
06 квітня 2022 року ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_6 та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_12 , про що Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 06 квітня 2022 року року вчинено актовий запис № 30 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с.113).
04 серпня 2017 року державним виконавцем Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Кучерук Наталією Павлівною винесено постанову у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №2/543/1131/12, виданого 13 квітня 2012 року Селидівським міським судом Донецької області, про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» (а.с.75-75 зворот).
18 червня 2019 року головним державним виконавцем Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Біликом Анатолієм Олександровичем винесено постанову у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №2/543/1131/12, виданого 13 квітня 2012 року Селидівським міським судом Донецької області, про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ТОВ «Укрцентраль» (а.с.74-74 зворот).
02 червня 2025 року головним державним виконавцем Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Біликом Анатолієм Олександровичем винесено постанову у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №2/543/1131/12, виданого 13 квітня 2012 року Селидівським міським судом Донецької області, встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (а.с.76-76 зворот).
За даними довідки Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 червня 2025 року НОМЕР_5 заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за виконавчим листом № 2/543/1131/12, виданим 13 квітня 2012 року, у виконавчому провадженні НОМЕР_5, станом на 01 червня 2025 року складає 265 379,75 грн. (а.с.5).
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Пленумом Верховного Суду України у пунктах 15,16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 
З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. 
Як встановлено судом, дитина сторін ОСОБА_22 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , та разом з нею зареєстрований як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10), вітчимом ОСОБА_6 , братами ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , та сестрою ОСОБА_25 , окремо від батька, що також видно з характеристики Селидівського ліцею №1 Селидівської міської ради Покровського району Донецької області на учня 9 класу ОСОБА_3 , де вказується про участь у вихованні дитини лише матері та вітчима (а.с.6).
Органом опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 35 від 14 січня 2026 року надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що долучений до матеріалів справи (а.с.106-18, 133-134).
Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. 
При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_8 , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні.
Відповідач з дитиною не проживає, з 2023 року взагалі не спілкується, у вихованні, лікуванні, забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, участі не приймає, жодного матеріального утримання не надає, і має заборгованість з 2012 року по аліментах, що знайшло підтвердження письмовими доказами та показами свідків.
Суд також враховує, що будучи дієздатною та працездатною особою, відповідач соціальним життям, розвитком, станом здоров`я сина не цікавиться, будь-якої уваги сину ОСОБА_8 не приділяє, не відвідує його, не спілкується у достатньому для сприйняття дитиною його, як батька, обсязі. При цьому, в судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин вчинення позивачкою перешкод до спілкування ОСОБА_2 з сином чи формування негативного образу батька у свідомості дитини, оскільки позивачка не приховувала адреси мешкання, навчання дитини та номеру його телефону, за для можливості спілкування батька з дитиною, проте відповідач не виявив бажання до подальшого спілкування з дитиною, піклування про нього як особистість, про його розвиток, не доклав зусиль і до виконання обов`язку матеріального утримання сина, про що свідчать дані виконавчої служби про розмір заборгованості, відсутність платежів та вжиті обмеження. 
Крім того, суд, заслухавши думку неповнолітнього ОСОБА_3 в судовому засіданні за правилами ст. 171 СК України, з урахуванням усної характеристики психолога, приходить до висновку про достатній рівень усвідомлення цією дитиною суті питання, яке розглядається судом, правдивість пояснень з приводу байдужого ставлення батька до нього, відсутність з його боку будь-якого піклування та цікавості до його життя та потреб, до його навчання та розвитку, відсутність у нього до рідного батька будь-яких позитивних почуттів та небажання наразі підтримувати з ним контакт, що знайшло підтвердження письмовими доказами та показаннями свідків у судовому засіданні, які є послідовними та не містять суперечностей між собою, а тому суд враховує висловлену ОСОБА_8 думку стосовно небажання батька ОСОБА_26 виконувати свої батьківські обов`язки щодо нього. 
Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку ні матеріального утримання, ні особистого спілкування та піклування про його здоров`я, розвиток здібностей, проявляє байдужість до дитини, що з урахуванням віку сина вкрай негативно впливає на його розвиток як особистості, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .
Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його сина. 
За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 281, 282 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити. 
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стянути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Відповідач вправі подати до Центрального районного суду міста Дніпра письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення підписане 06 квітня 2026 року і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, а так само відповідачем - з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя          О.В. Колесніченко