УХВАЛА 
14 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 308/3310/21
провадження № 61-4143ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 
2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 лютого 
2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради (далі - КНП «Закарпатський протипухлинний центр»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , відповідно до якого просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ № 35 від 17 лютого 2021 року «Про звільнення» та поновити його на посаді лікаря-патологоанатома 
патолого-анатомічного відділу КНП «Закарпатський протипухлинний центр»;
- стягнути з КНП «Закарпатський протипухлинний центр» середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з КПН «Закарпатський протипухлинний центр» компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 12 вересня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу № 35/к 
від 17 лютого 2021 року «Про звільнення» закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення компенсації, пов`язаної із втратою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року в частині закриття провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 до КНП «Закарпатський протипухлинний центр» про визнання протиправним та скасування наказу № 35/к від 17 лютого 2021 року «Про звільнення» скасовано, а справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
При цьому апеляційний суд встановив, що постановою Верховного Суду 
від 09 лютого 2022 року у справі № 308/7598/20 визнано правомірним попередній наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а тому підстави для його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розглядуваній справі відсутні.
Постанову апеляційного суду від 15 травня 2023 року учасники справи в касаційному порядку не оскаржували.
Таким чином, під час нового розгляду справи суд першої інстанції вирішував виключно вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу №35/к від 17 лютого 2021 року «Про звільнення».
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 12 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу №35/к від 17 лютого 2021 року «Про звільнення» залишено без задоволення.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 
2025 року залишено без змін.
24 березня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року (повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року) у справі № 308/3310/21.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачуваним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Відкриваючи провадження у справі № 308/3310/21, суд першої інстанції в ухвалі від 05 квітня 2021 року вказав про її належність до категорії малозначних.
Верховний Суд погоджується з цим висновком міськрайонного суду, оскільки розглядувана справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності та не належить до виключень передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для касаційного перегляду судових рішень у малозначній справі.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Колегія суддів враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди були вирішені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року, яке в цій частині залишене без змін постановою Закарпатського апеляційного суду 
від 15 травня 2023 року, та не є предметом касаційного оскарження в межах поданої касаційної скарги.
Щодо оспорюваного наказу №35/к від 17 лютого 2021 року, то суди встановили, що роботодавець скасував його самостійно ще у квітні 2022 року, після того, як Верховний Суд в іншій справі (№ 308/7598/20) ухвалив постанову від 09 лютого 2022 року про відмову у визнанні незаконним та скасування зокрема наказу КНП «Закарпатський протипухлинний центр» 
від 25 травня 2020 року № 130/К, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади лікаря-патологоанатома на підставі частини другої статті 28, пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України.
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, в той час як встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року у справі 
№ 308/3310/21.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников