Справа № 346/2016/25
Провадження № 2/346/163/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 березня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі головуючого судді Яремин М.П.
з участю: секретаря Урбанович І.Д.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Паламарчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим адвокатом Паламарчук Оленою Анатоліївною, до приватного акціонерного товариства “ Коломийський завод КРП ” про визнання права власності,-
В С Т А Н О В И В:
свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивач з 1990 року працював на Коломийському заводі комплектних розподільчих пристроїв. Згідно з ордером на житлову площу у 2007 році він вселився у кімнату № НОМЕР_1 , що знаходиться на 6-му поверсі, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Будівля гуртожитку по АДРЕСА_2 ( колишня АДРЕСА_3 ) з часу її побудови у 1972 році належала ЗАТ “ Заводоуправління будівельних матеріалів ”. В березні 2001 року на замовлення ВАТ “ Заводоуправління будівельних матеріалів ” розроблено проект реконструкції гуртожитку під житловий будинок, зокрема, згідно з пояснювальною запискою житлові приміщення, розміщені на 3-му, 4-му, та 6-му поверхах. 
Згідно з протоколом №6 спільного засідання профкому та адміністрації від 01.06.2001 року вирішено “ дати згоду на реконструкцію кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 під квартири мешканцям гуртожитку, які працюють на заводі та спеціалістам заводу ”. Відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2001 року право власності на 6-й поверх гуртожитку визнано за ВАТ «Коломийський завод КРП», на підставі якого за вказаним товариством 24.12.2001 року зареєстровано право власності на 16/100 часток будинку АДРЕСА_1 ), що і становить 6-ий його поверх. 
Рішенням виконкому Коломийської міської ради № 365 від 19.11.2002 року ВАТ «Коломийський завод КРП» надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку (6-й поверх) по АДРЕСА_4 , під житлові квартири. 05.02.2004 року голова правління ВАТ «Коломийський завод КРП» звернувся до міського голови м. Коломия із проханням надати дозвіл на проведення будівельно-монтажних робіт на 6-му поверсі житлового будинку по АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_2 , із введенням в експлуатацію по під`їздно. На підставі рішення виконавчого комітету № 394 від 21.12.2004 року надано дозвіл ВАТ «Коломийський завод КРП» на реконструкцію 16/100 частин гуртожитку (6-й поверх) під житлові квартири. 
Відповідно до виписки з протоколу № 1 від 03.10.2007 року конференції трудового колективу ВАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" вирішено " ОСОБА_1 дати згоду на реконструкцію кімнати № 7-П АДРЕСА_2 , (14) в заводському гуртожитку." Протоколом №4 спільного засідання профкому та адміністрації від 07.08.2008 року надано згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 для реконструкції їх під квартири, в тому числі і ОСОБА_1 , що проживає у гуртожитку з 2007 року, для реконструкції в однокімнатну квартиру.
Протоколом № 5 спільного засідання профкому та адміністрації від 14.08.2008 року надано згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 для реконструкції їх під квартири, зокрема ОСОБА_1 (пункт 13 – ОСОБА_1 , величина кімнат - 1-а, номер кімнат згідно плану 7-П (597, 596)). Здійснення реконструкції (переобладнання гуртожитку) підтверджується в тому числі, і довідкою № 167 від 16.07.2002 року про те, що гуртожиток в даний час переобладнаються під 70-ти квартирний житловий будинок». Згідно з даними техпаспорту на квартиру АДРЕСА_5 , передані безкоштовно у власність позивача кімнати у гуртожитку були реконструйовані у 1-но кімнатну квартиру, житловою площею 18,6 кв. м. (загальна площа 36,2 кв. м.), що складається з кімнати, кухні, санвузла та коридору.
Вказує, що проведена реконструкція квартири є частиною реконструкції 6-го поверху в гуртожитку, що відбулась за згодою відповідача як власника 6-го поверху будівлі гуртожитку та після визначеного рядом протоколів погодження на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 для реконструкції їх під квартири. Дана реконструкція не призвела до порушень прав власників інших квартир (кімнат) у будинку, не порушує санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, не погіршує умови експлуатації і проживання громадян у будинку та не створює незручностей для його мешканців. Крім того, зазначена реконструкція здійснена відповідно до Проекту реконструкції гуртожитку під житловий будинок, розробленого у березні 2001 року. На час розроблення проекту власником цілої будівлі гуртожитку було ЗАТ «Коломийське управління будматеріалів». Одночасно, саме на підставі даного проекту проводилась подальша реконструкція і після переходу права власності на 6-й поверх будівлі до відповідача. На даний час позивач свого права на безоплатну приватизацію житла не використав, у власності жодного нерухомого майна, в тому числі житлових приміщень, немає.
Однак, незважаючи на те, що адміністрацією та профкомом відповідача в період з 2001 по 2008 роки неодноразово приймались рішення про безоплатну передачу кімнат у гуртожитку, відповідач заперечує право власності позивача на реконструйовану ним квартиру. Скористатись належним йому правом на приватизацію житлової площі позивач не має змоги, оскільки відповідач всупереч вимогам Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передав у власність Коломийської територіальної громади зазначений гуртожиток, чим позбавляє мешканців реконструйованого гуртожитку, в тому числі і позивача, на реалізацію свого законного права. Добровільно вирішити даний спір в позасудовому порядку відповідач відмовляється, звернення мешканців реконструйованих квартир ігнорує, заперечуючи належне їм, в тому числі і позивачу, право власності на реконструйовані ними з отриманих у власність кімнат гуртожитку квартири. Тому представник позивача просить визнати за позивачем право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.
15.09.2025 року представник відповідача, адвокат Тропець В.В. через систему “ Електронний суд ” подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач безпідставно вважає себе забудовником частини приміщення, що було і по даний час залишається власністю відповідача. ОСОБА_1 не надавались і не могли надаватись компетентними органами дозволи на реконструкцію приміщень, на проведення будівельних та інших робіт, оскільки таке право має виключно відповідач як їх власник. Неодноразові посилання представника позивача на протокольні рішення спільних засідань профспілкового органу та окремих представників адміністрації щодо надання їхньої згоди на безоплатну передачу частини майна підприємства, на проведення реконструкції цього майна є безпідставним та жодним чином не відповідають існуючому в Україні порядку набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, яке згідно із законом потребує також факту державної реєстрації. Крім того, сам об`єкт нерухомого майна, з реєстраційним номером 1716019726232, що є власністю відповідача, це не самостійний об`єкт, а частка 16/100 від цілого, тобто, є ще інші власники цього спільного нерухомого майна. У всіх своїх твердженнях позивач неодноразово стверджує, що мав місце юридичний факт - факт передачі позивачу у «власність» частини приміщення відповідача. При цьому, на дату спільних засідань профкому та на дату звернення до суду у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чітко зазначено факт реєстрації права власності на вказане майно за відповідачем. Ні статутом ПАТ "Коломийський завод КРП", ні нормами цивільного законодавства профспілковий комітет підприємства відповідача не був наділений повноваженнями розпоряджатись майном юридичної особи та передавати його у власність іншим особам. З врахуванням викладеного посилання позивача та покладення ним в основу свого позову результатів засідань профспілкового комітету та представників адміністрації ПАТ «Коломийський завод КРП» щодо прийняття ними рішень про надання згоди на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку для реконструкції їх під квартири, в тому числі позивачу, як на правові підстави позбавлення законного права власності власника майна ВAТ «Коломийський завод КРП» та набуття права власності на таке майно позивачем є безпідставними, необґрунтованими та неправомірними, оскільки законом чітко передбачено правові підстави позбавлення та набуття права власності на об`єкти нерухомого майна та їх реєстрації. Єдиним органом відповідача, що уповноважений приймати рішення щодо відчуження чи передачі нерухомого майна відповідача, є загальні збори ПАТ «Коломийський завод КРП», рішення яких оформлюються належним чином та виконуються уповноваженим виконавчим органом, але аж ніяк не профспілковим комітетом чи іншою громадською організацією. Також, виготовлені не уповноваженими особами, самовільно, без будь-яких правових підстав документи на квартиру АДРЕСА_6 , площа якої є невід`ємною частиною приміщення загальною площею 5 018,20 кв. м. (яке в свою чергу є часткою 16/1000 від цілого приміщення), не є документами, що підтверджують або встановлюють будь-які юридичні факти, в тому числі факт належності його позивачу. Не може одночасно ні юридично, ні фактично існувати два об`єкти нерухомого майна на одній і тій же площі. В даному випадку відсутні новостворене майно (квартира), його забудовник та власник (позивач), а також технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_6 та інші, вигадані останнім події та явища, та самовільно виготовлені документи. Реально існує лише один об`єкт нерухомого майна (16/100 якого (приміщення гуртожитку на 6-му поверсі будівлі), який належить відповідачу на праві власності, що підтверджується належними та допустимими доказами (рішенням суду від 10.09.2001 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 82-86).
06.10.2025 року представник позивача, адвокат Паламарчук О.А. через систему “ Електронний суд ” подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому було передано у власність відповідачем дві кімнати за АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 для реконструкції у однокімнатну квартиру, яка ним проведена, проте без здачі в експлуатацію даної квартири та внесення відповідних відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_6 в цьому будинку є неможливим. Оскільки відповідач є власником 6-го поверху будинку, що становить 16/100 частин будівлі, то відповідними рішеннями міської ради надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт (рішення №365 від 19.11.2002 року) та на реконструкцію 16/100 частин гуртожитку під житлові квартири (рішення № 394 від 21.12.2004 року), відповідно здачу в експлуатацію реконструйованого приміщення повинен був здійснити саме відповідач, однак, жодних дій з цього приводу не вчиняє. Водночас, реконструйовані квартири заселені та використовуються мешканцями саме як квартири, а не кімнати в гуртожитку. Заперечення представника відповідача щодо існування квартири АДРЕСА_6 як об`єкта права власності та предмету спору, є безпідставними, оскільки відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 26.03.2025 року в будинку АДРЕСА_2 існує однокімнатна квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 36,2 кв. м., житловою – 18,6 кв. м., що знаходиться на 6 поверсі. Крім того, висновок про вартість об`єкта оцінки є саме вказана однокімнатна квартира. Представником відповідача до відзиву не додано установчих документів товариства, які б підтверджували той факт, що у органів та посадових осіб, що приймали та підписували протокольні рішення про передачу у власність мешканцям гуртожитку, зокрема й позивачу, кімнат під реконструкцію в квартири, належних повноважень щодо таких дій. Представником відповідача також не доведено, що статутом товариства в редакції станом на 01.06.2001 року встановлені будь-які обмеження повноважень профспілки та голови правління щодо вирішення питання про передачу у власність мешканцям гуртожитку кімнат (а.с. 101-105).
16.10.2025 року представник відповідача, адвокат Тропець В.В. через систему “ Електронний суд ” подав до суду письмові заперечення, згідно якими відповідач не передавав у власність позивача кімнати гуртожитку, а йому була надана для проживання в гуртожитку кімната №7-П; проект реконструкції гуртожитку розроблявся ЗАТ “Заводоуправління будівельних матеріалів ” та не має жодного відношення до об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності. Позивач не є та не може бути забудовником частини приміщення, яку він безпідставно вважає своєю, вважаючи її кватирою № НОМЕР_2 . На приміщення, що є власністю відповідача, 16/100 часток гуртожитку існує технічний паспорт, виготовлений 22.02.2001 року, в якому відображені дійсні дані щодо об`єкта нерухомого майна. Ні статутом ПАТ «Коломийський завод КРП», ні нормами цивільного законодавства України профспілковий комітет підприємства відповідача не був наділений повноваженнями розпоряджатися майном юридичної особи та передавати його (його частини) у власність іншим особам. Також звертає увагу, що відповідно до п. 8.3.4. статуту ВАТ “ Коломийський завод комплектних розподільчих пристрої ” в редакції від 23.09.2005 року, Рада акціонерного товариства (спостережна рада) приймає рішення, в тому числі про продаж, обмін, а також передачу майна акціонерного товариства в оренду або довірче управління (а.с. 117-119).
19.01.2026 року представник позивача, адвокат Паламарчук О.А. через систему “ Електронний суд ” подала до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що спірна квартира АДРЕСА_5 є частиною 6-го поверху даного будинку. Спірний гуртожиток збудований підприємством, яке належало до державної форми власності, а фінансування здійснювалось з державних фондів. Станом на 1979 рік 6-й поверх гуртожитку перебував у господарському віданні Коломийського заводу КРП. Після набрання законної сили рішенням Господарського суд Івано-Франківської області від 10.09.2001 року 6-й поверх передано ВАТ “ Коломийський завод КРП ”. Відомості про включення зазначеного майна до статутного капіталу товариства відсутні. З 2008 року товариство набуття прав мешканців гуртожитку на кімнати та їх реконструкцію не оскаржувало, питання про виселення не ставило, жодних перепон для проживання, володіння та користування спірною квартирою не вчиняло. Реконструкцію кімнат гуртожитку у спірну квартиру позивач здійснював за власний рахунок, участі у реконструкції відповідач не приймав. А отже, товариство визнало перехід прав та обов`язків забудовника до мешканців гуртожитку, зокрема, й до ОСОБА_1 . Також, ЗАТ "Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів", будучи власником з 1 по 5 поверх спірної будівлі гуртожитку, здійснило реконструкцію відповідно до попередньо затвердженого проекту, об`єкт реконструкції здано в експлуатацію та передано у власність мешканців квартири. В свою чергу, ВАТ "Коломийський завод КРП" реконструкції не здійснював, передав право на таку мешканцям гуртожитку, які провели реконструкцію наданих їм кімнат, що потягнуло за собою виникнення нових об`єктів нерухомого майна. Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 на час розгляду справи кімнат у гуртожитку із номерами 597 та 596 як об`єктів житлової площі у гуртожитку вже не існує, а є однокімнатна квартира за АДРЕСА_6 , загальною площею 36,2 кв. м., житловою площею 18,6 кв. м., що складається з кімнати, коридору, кухні, санвузла. За таких обставин спірна квартира є новим, новоствореним об`єктом (а.с. 155-157).
Позивач в судовому засіданні позовні вимог підтримав та вказав, що йому під реконструкцію рішенням зборів надано 2 кімнати в гуртожитку, на 6-му його поверсі, які власними силами реконструював, зробив кухню і кімнату , придбав металопластикові вікна, двері, котел, електро- і газовий лічильники; кожен із жильців облаштовував (робив) свою кімнату. Працівники заводу із кімнат, які були їм надані, зробили окремі квартири, і гуртожитку фактично не має, а є багатоквартирний будинок.
Його представник, адвокат Паламарчук О.А. в судому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Просить позовні вимоги задовольнити та судові витрати покласти на відповідача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 01.12.2025 року адвокат Тропець В.В. через систему “ Електронний суд ” подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, а в задоволенні позову відмовити (а.с. 143 ).
Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 18.03.2026 року з дня закінчення розгляду справи – 09.03.2026 року.
Суд, заслухавши сторону позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30.04.1972 року затверджено акт державної приймальної комісії по прийомі гуртожитку на 555 місць заводоуправління будівельних матеріалів по вулиці Паризької комуни, побудованого пересувною механізованою колоною № 67 житловою площею 2956 кв. м. (а.с. 16).
Відповідно до даних копій довідок відділу архітектури та містобудування №36/16-21 від 05.02.2018 року та №81/16-21 від 01.05.2018 року, згідно з рішенням виконкому ради №224 від 18.07.1995 року та №47 від 27.02.2018 року змінено назву АДРЕСА_9 , а поштову адресу АДРЕСА_4 на поштову адресу АДРЕСА_2 (а.с. 14, 15 ).
Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_3 , дата заповнення якої 08.08.1987 року та яка містить відомості про трудову діяльність, ОСОБА_1 з 21.02.1990 року по 15.04.2015 року працював на Коломийському заводі комплектних розподільчих пристроїв ( а.с. 12- 13 ).
В березні 2001 року на замовлення ВАТ «Заводоуправління будматеріалів» виготовлено проект реконструкції гуртожитку під житловий будинок по АДРЕСА_9 , в пояснювальній записці до якого зазначено,, що житлові приміщення, які підлягають реконструкції, розміщені на 3-му, 4-му та 6-му поверхах (а.с. 50-52)
Протоколом №6 спільного засідання профкому та адміністрації від 01.06.2001 року надано згоду на реконструкцію кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 під квартири мешканцям гуртожитку, які працюють на заводі та спеціалістам заводу ( а.с. 17-19 ).
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2001 року позов ВАТ “ Коломийський завод КРП ” до ЗАТ “Заводоуправління будівельних матеріалів ” задоволено, визнано за ВАТ «Коломийський завод КРП» право власності на 6-й поверх гуртожитку в м. Коломия, по вул. Тютюнника, 14, Івано-франківської області, та зобов`язано відповідача передати позивачу у власність вказане житло в гуртожитку (а.с.20).
Відповідно до акту приймання-передачі 6-го поверху гуртожитку по АДРЕСА_4 , у власність ВАТ «Коломийський завод КРП» згідно з рішенням суду від 10.09.2001 року ЗАТ “ Коломийське ЗУБМ ” передав, а ВАТ «Коломийський завод КРП» прийняв 6-й поверх вказаного гуртожитку (а.с. 24-25).
На підставі вищевказаного рішення суду 24.12.2001 року в Коломийському МБТІ зареєстровано право власності на 16/100 часток будинку, що в АДРЕСА_1 , за ВАТ «Коломийський завод КРП» ( а.с. 21 ).
У відповідності до копії довідки ЗАТ «Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів» № 167 від 16.07.2002 року в травні 2001 року демонтовано тепловий пункт та систему опалення гуртожитку по АДРЕСА_2 ; гуртожиток переобладнується під 70-ти квартирний житловий будинок (а.с. 39).
Згідно з даними копії листа ЗАТ “ Коломийське заводоуправління будівельних матеріалів ”№249 від 18.11.2002 року, голова правління вказаного товариства погодив реконструкцію 6-го поверху будинку по вул. Тютюнника, 14 ( колишній гуртожиток “ ВАТ КЗ КРП ”) під житлові квартири згідно проектів, розроблених Інститутом «Київський будпроект» та Івано-Франківською філією «Діпроміст» (замовник ВАТ «Кз КРП» ( а.с. 33).
Відповідно до копії архівного витягу з протоколу №13 засідання виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 19.11.2002 року, наданого архівним відділом цієї ради, рішенням №365 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт ВАТ “ Коломийський завод комплексних розподільчих систем ” на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку ( 6-й поверх) по АДРЕСА_4 , під житлові квартири ( а.с. 26 ).
30.12.2002 року СДПЧ-8 м. Коломиї ВПБ УМВС в Івано-Франківській області складено експертний висновок №366, відповідно до якого проведеною експертизою правильності та повноти виконання протипожежних вимог, діючих нормативних актів у проектній документації на реконструкцію гуртожитку під житловий будинок в АДРЕСА_9 , порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (а.с. 30).
24.02.2003 року складено заключення №27 щодо наданого ЗАТ «Коломийське з/у будматеріалів» проекту реконструкції гуртожитку під житловий будинок в АДРЕСА_4 , згідно з яким проект реконструкції узгоджується (а.с. 31-32).
Як встановлено зі змісту листа ВАТ “ Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв ” №25 від 05.02.2004 року правлінням ВАТ «Коломийський завод КРП» прийнято рішення про реконструкцію 6-го поверху будинку по АДРЕСА_10 , який є власністю заводу (колишній гуртожиток ЕАТ «Кз КРП»); реконструкція 6-го поверху будинку погоджена із ЗАТ «ЗУБМ», як співвласником цього будинку, згідно з проектами, розробленими Інститутом «Київський будпроект» та Івано-Франківською філією «Діпроміст» (замовник ВАТ «Кз КРП»); виконком Коломийської міської ради надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт № 365 від 19.11.2002 року. Аналогічна інформація зазначена в листі цього товариства №500 від 10.11.2004 року ( а.с. 27, 29 ).
Відповідно до архівного витягу з протоколу №23 засідання виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 21.12.2004 року, наданого архівним відділом цієї ради, рішенням №394 надано дозвіл ВАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» на реконструкцію 16/100 частини гуртожитку ( 6-й поверх) по АДРЕСА_4 , під житлові квартири ( а.с. 28 ).
Згідно з випискою з протоколу №1 від 03.10.2007 року конференції трудового колективу ВАТ “ Коломийський завод КРП , підписаною головою зборів ОСОБА_2 , вирішено надати згоду ОСОБА_1 на реконструкцію кімнати №7-П АДРЕСА_1 , в заводському гуртожитку (а.с.34).
Відповідно до протоколу № 4 спільного засідання профкому та адміністрації від 07.08.2008 року прийнято рішення про надання згоди на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 , для реконструкції їх під квартири, в тому числі і ОСОБА_1 , що проживає у гуртожитку з 2007 року ( а.с. 35-36).
Протоколом № 5 спільного засідання профкому та адміністрації від 14.08.2008 року затверджено спільне рішення адміністрації ВАТ КзКРП та профкому від 01.10.2001 року № 6 із доповненнями конференції трудового колективу від 10.07.2002 року, в тому числі, керуючись п. 2 ст. 37 вирішено дати згоду на безоплатну передачу кімнат заводського гуртожитку по АДРЕСА_4 , для реконструкції їх під квартири зокрема і ОСОБА_1 , токарю МЕЦ, що проживає у гуртожитку з 2007 року, кімнат - 1, номер кімнат згідно з планом 7-П ( 597, 596 ( а.с. 37-38)).
У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 379762372 від 22.05.2024 року, за ПАТ “ Коломийський завод КРП ” на підставі рішення Івано-Франківського господарського суду №7/202 від 10.09.2001 року, зареєстровано право спільної часткової власності на 16/100 часток гуртожитку, загальною площею 5 018,1 кв. м., житловою площею 1 838,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; дата державної реєстрації - 06.12.2018 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1716019726232 ( а.с. 22-23 ). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 119767156 від 05.04.2018 року відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на будь-яке нерухоме майно відсутні ( а.с. 40 ). 
Згідно з даними копії довідки №09-7/28, виданої 03.04.2018 року Івано-Франківським обласним управлінням ПАТ АТ “ Ощадбанк ” ОСОБА_1 не числиться в списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою: АДРЕСА_11 ( а.с. 41 ).
Відповідно до копії довідки №41, виданої 25.03.2025 року ОСББ “ Тютюнника 2 ” ОСОБА_1 дійсно володіє однокімнатною квартирою АДРЕСА_5 ( а.с. 42 ).
Згідно з даними копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 26.03.2025 року, загальна площа квартири 36,2 кв. м., житлова площа – 18,6 кв. м. ( а.с. 44-45, 47-49).
У відповідності до копії виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП “Коломийське МБТІ”, виданої 25.03.2025 року за № 84570, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_5 , не зареєстровано (а.с. 46). 
Висновком про вартість об`єкта оцінки встановлено, що ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_5 , з метою оподаткування становить 476 970 грн. (а.с. 43).
Стороною відповідача на підтвердження заперечень проти позову долучено до ави копію технічного паспорта на громадський будинок (гуртожиток), виготовленого 22.02.2001 року ОКП “ Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації ”, на 16/100 часток будинку, що в АДРЕСА_2 , а саме поверх 6 літера “А”; площа частин приміщень – 798,4 кв. м., в тому числі гуртожитків: жилою площею - 518,3 кв. м.; підсобною – 280,1 кв. м. ( а.с. 121-126 ). 
Відповідно до п. 8.3.4. статуту ВАТ “ Коломийський завод комплектних розподільчих пристрої ” (в редакції від 23.09.2005 року), Рада акціонерного товариства (спостережна рада) приймає рішення, в тому числі, про продаж, обмін, а також передачу майна акціонерного товариства в оренду або довірче управління (а.с. 127-134).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , колишній співробітник позивача, пояснив, що останньому виділили кімнату в гуртожитку, в якій він провів ремонт власними силами та яку реконструював під квартиру, при цьому завод не надавав йому допомоги.
Свідок ОСОБА_4 вказав, що він був членом профкому на заводі, де працював ОСОБА_1 , на засіданні якого прийняли рішення щодо передачі кімнати ОСОБА_1 , відносно якої були 3 претенденти, в якій він провів реконструкцію, проводив електрику, напевне за власний кошт, конкретно про це свідку не відомо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , колишня співробітниця позивача (бухгалтер заводу КРП та з 2001 по 2010 роки член профкому), вказала, що працівникам заводу в той час надавались кімнати в гуртожитку в АДРЕСА_2 , в яких треба було своїми силами провести ремонт. Мешканці гуртожитку отримали право на реконструкцію кімнат в гуртожитку та реконструкція здійснювалася за їх рахунок. Їй відомо, що 6-ий поверх будівлі мали ввести в експлуатацію можливо в 2009 році, однак, результатів цього не знає. 
Свідок ОСОБА_6 , колишній співробітник позивача та член профкому заводу, зазначив, що на балансі заводу перебував гуртожиток, який необхідно було утримувати; директор зібрав правління та прийняли рішення про те, щоб віддати кімнати в гуртожитку працівникам, в тому числі позивачу, які здійснили реконструкцію їх у квартири. Працівникам видавали ордери та вони там проживають. Документів щодо передачі не бачив; чи йшла мова про здачу гуртожитку в експлуатацію йому не відомо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зісвоїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
При цьому одним із способів виникнення права власності є переробка речі, що означає створення нової речі шляхом переробки матеріалу, що належить іншій особі, а не тій, яка створила нову річ.
Правовідносини щодо виникнення права на нову річ, створену в результаті використання іншої речі (матеріалу), регламентовані положеннями статті 332 Цивільного кодексу України, частиною першою якої передбачено, що переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року в справі № 6-1213цс16, не є новоствореним об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.
Аналіз викладених законодавчих положень, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що право власності на нову річ, виготовлену відповідно до статті 332 ЦК України внаслідок переробки іншої речі, може виникати лише у тому разі, якщо в результаті здійсненої переробки з`являється інший об`єкт, відмінний за своїми характеристиками, тобто об`єкт, який може бути кваліфікований як нова річ.
При цьому Верховний Суд зазначив, що не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблений з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками.
Реконструкція також не має наслідком створення нової речі, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої нерухомості з використанням її функціональних елементів, тому передчасно стверджувати, що реконструйований об`єкт є іншим об`єктом нерухомості.
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 28 травня 2019 року у справі № 924/60/18, від 08 квітня 2021 року у справі № 5023/5383/12, а також враховує подібні висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 569/1651/16-ц (провадження № 14-190цс18) та висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 5013/462/12.
Крім цього, суд ураховує також приписи частин першої, другої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими передбачено, що кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше присвоюється реєстраційний номер, який є індивідуальним, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.
За частиною першою статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва.
За змістом наведених норм реєстраційний номер нерухомого майна є незмінним протягом усього часу його існування, в той час як новоствореному об`єкту нерухомого майна надається свій власний індивідуальний номер.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позов про визнання права власності пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна.
Вирішуючи спір про визнання права власності, потрібно враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.
Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником, а відповідачем - будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Оскільки набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, у вирішенні спорів про право власності установленню підлягає з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 908/236/18.
Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17). 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому як колишньому працівнику ВАТ “Коломийський завод КРП ”, на балансі якого перебував гуртожиток, що знаходиться за вищевказаною адресою, протоколами спільних засідань профкому і адміністрації від 07.08.2008 року та від 14.08.2008 року, надано згоду на безоплатну передачу кімнат для реконструкції їх під квартиру, які ним реконструйовані в однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , житловою площею 18,6 кв. м. , загальною площею 36,2 кв. м., на яку виготовлено окремий технічний паспорт. Вважає, що дана реконструкція не призвела до порушень прав власників інших квартир (кімнат) у будинку, а зміна об`єктом нерухомого майна через реконструкцію свого функціонального призначення з кімнат гуртожитку на квартиру свідчить про появу нового об`єкта нерухомості, тобто вказана квартира є новим, новоствореним об`єктом прав та обов`язків. 
Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.09.2001 року визнано за ВАТ «Коломийський завод КРП» право власності на 16/100 часток гуртожитку (6-й поверх), об`єкта житлової нерухомості загальною площею 5 018,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 . Актом приймання-передачі належну згідно з рішенням суду частку передано підприємству та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного рішення суду зареєстровано речове право за ВАТ «Коломийський завод КРП» на вказану частку гуртожитку. Отже, існує об`єкт нерухомого майна, 16/100 часток якого (приміщення гуртожитку на 6-му поверсі будівлі) належить відповідачу на праві власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав. Рішенням виконкому Коломийської міської ради № 365 від 19.11.2002 року надано дозвіл ВАТ "Коломийський завод КРП" на реконструкцію 16/100 часток гуртожитку (6-й поверх) під житлові квартири, а рішенням вказаного виконавчого комітету № 394 від 21.12.2004 року - на проведення такої реконструкції.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачем здійснена саме реконструкція наданих йому кімнат в гуртожитку, в результаті якої, як стверджує позивач, виникла однокімнатна квартира АДРЕСА_6 , новий реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна не присвоювався. Водночас, як вже зазначалось, не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблений з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками. Це означає, що реконструйований об`єкт, технічно є поліпшенням або зміною вже існуючого майна, а не створенням нового окремого об`єкта нерухомості.
Враховуючи наведене, доводи позивача щодо виникнення у нього права власності на новостворену квартиру не можуть бути прийняті до уваги. Суд також наголошує, що позивачем не долучено до матеріалів справи ордеру на вселення у кімнату № НОМЕР_1 в зазначеному гуртожитку, а також доказів, які б свідчили про належність йому права власності на квартиру АДРЕСА_6 . Здійснення ним реконструкції в будівлі гуртожитку як колишнім працівником підприємства, яке є власником 16/100 часток гуртожитку (6-й поверх), з відповідним реєстраційним номером майна, право власності на яке зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, не є підставою для набуття права власності на квартиру у реконструйованому вигляді та новоствореним об`єктом нерухомого майна, тобто іншим об`єктом нерухомості у розумінні ст. 332 ЦК України та частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмінним від того, що було передано у власність ПАТ «Коломийський завод КРП», тому відсутні підстави для задоволення позову щодо визнання за ним права власності на реконструйовану квартиру.
Посилання на наявність технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 , в якому визначено її конфігурацію кількість кімнат та площу, як на підтвердження факту її існування, а також на висновок про вартість об`єкта оцінки як однокімнатної квартири, та відсутність кімнат АДРЕСА_7 та АДРЕСА_12 , які були передані позивачу під реконструкцію, не заслуговують на увагу, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, як і висновок про вартість об`єкта, та не є єдиною підставою визначення статусу самостійного об`єкту нерухомості, право власності на яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації в розумінні положень статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, а також доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його законних прав та інтересів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Отже, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені ним судові витрати.
На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 332 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
в задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого адвокатом Паламарчук Оленою Анатоліївною, до приватного акціонерного товариства “ Коломийський завод КРП ” про визнання права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 36,2 кв. м., житловою площею 18,6 кв. м., що складається з коридору, кімнати, кухні, санвузла, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство “ Коломийський завод КРП”, м.Коломия, вул. Мазепи, 321, Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 05755602.
Повний текст рішення складено 18 березня 2026 року.

Суддя: 	Яремин М. П.