Справа № 638/22079/25
Провадження № 2/638/3739/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
23 квітня 2026 року        м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3185852016 у розмірі 41658,62 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25 січня 2022 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» угоду № 3185852016. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. В той же час відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує. Станом на 02.12.2024 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 41658,62 гривень.
В подальшому АТ «Таскомбанк» набуло статусу кредитора за кредитним договором у зв`язку з укладенням Договору №, що був укладений між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР». 02.12.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на суму заборгованості 41658,62 грн.
Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали на подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом в ухвалі від 28 листопада 2025 року строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася.
З урахуванням викладеного, керуючись ч. 3 ст. 131, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі ухвали від 23 квітня 2026 року суд провів заочний розгляд справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.
Судом встановлено, що 25 січня 2022 року ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 3185852016, відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
У п. 1.2. Договору визначені умови надання кредиту: 
тип кредиту – кредит на будь-які цілі; сума кредиту – 29053 грн; строк, на який надається кредит – 60 міс.; порядок надання – безготівковим шляхом; процентна ставка – фіксована, розмірі – 7,00% від суми кредиту при наданні кредиту, щомісячні проценти – 2,70% від суми кредиту, річні проценти – 0,01 % від суми кредиту.
У п. 1.3. Договору сторони погодили графік платежів для погашення заборгованості.
З аналогічними умовами кредитування ОСОБА_1 ознайомилася, підписавши Паспорт споживчого кредиту. 
Договір, Заява-анкета на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» та Паспорт кредиту укладені в простій письмовій формі та підписані ОСОБА_1 25.01.2022. 
Згідно з Повідомленням про відступлення прав вимоги, підписаним ОСОБА_1 25.01.2022, права вимоги за договором будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення № ТАСЦФ-10-2016 від 07.10.2016. 
Відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, Реєстру Прав Вимоги від 26.01.2022 до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 3185852016 від 25.01.2022 від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК».
Згідно з Договором факторингу № НІ/11/25-Ф від 02.12.2024, Актом прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги від 02.11.2024 за Договором факторингу № НІ/11/25-Ф від 02.12.2024, платіжною інструкцією № 5738 від 02.12.2024 на суму 3017203,93 грн, Витягом з додатку до Договору факторингу № НІ/11/25-Ф від 02.12.2024, АТ «ТАСКОМБАНК» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3185852016 від 25.01.2022 на суму заборгованості у розмірі 41658,62 грн, з яких: 29053,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 3,38 грн – заборгованість за відсотками, 13102,24 грн – заборгованість за комісіями.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3185852016 від 25.01.2022 станом на 02.11.2024 складає 41658,62 грн, з яких: 29053,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 3,38 грн – заборгованість за відсотками, 13102,24 грн – заборгованість за комісіями.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає наступне.
Системний аналіз ст. 1046, 1054 ЦК України в сукупності з умовами кредитного договору дає підстави стверджувати, що обов`язок позичальника з повернення тіла кредиту та сплати процентів, комісії за користування кредитом виникає виключно у разі належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань щодо надання позичальнику кредитних коштів. У протилежному випадку, а саме, у разі невиконання кредитодавцем своїх зобов`язань з надання кредиту, такий кредитний договір не породжує правових наслідків для позичальника, зокрема щодо повернення узгодженої суми кредиту та сплати інших платежів, передбачених договором. Без фактичного надання позичальнику суми позики договір позики є неукладеним в силу вимог закону, відтак не породжує жодних наслідків для сторін.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(далі -Закон), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до п. 16.1.ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Згідно з п. 17.1.ст. 17 Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до ч. 19.1, 19.2.ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
В матеріалах справи містяться документ під назвою «Виписка по особовим рахунка кредитного договору», однак вказаний документ не має доказового значення з огляду на відсутність будь-яких фактичних відомостей, які стосуються предмету доказування у справі. За своєю суттю цей документ є незаповненим бланком виписки за особовим рахунком, оскільки не містить фактичних відомостей ані про номер банківського рахунку, відкритого позивачу, ані про розмір наданих коштів, ані про розмір здійснених нарахувань тощо. 
Крім того, в матеріалах справи міститься документ, в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонку із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості за вказаним вище договором. Однак, вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бухгалтерського обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованими позивачем. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитодавцем умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
В матеріалах справи також наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, факт укладання договору, видачі кредиту, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
Вимогами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).
У позовній заяві позивач стверджує, що первісний кредитор ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» на виконання умов договору перерахувало грошові кошти відповідачу.
Разом з тим, на підтвердження цих обставин позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано відповідних первинних документів, які є належними та допустимими доказами цієї обставини.
Своїм правом на витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України щодо зарахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача позивач не скористався. 
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, позивач, який не надав суду належних та допустимих доказів виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором № 3185852016 від 25.01.2022, не скористався своїм правом заявити клопотання про витребування доказів, які стосуються предмету доказування, в порядку ст. 84 ЦПК України, несе ризик настання негативних наслідків, пов`язаних з невчиненням цих дій. При цьому, суд у змагальному процесі не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» своїх зобов`язань за  кредитним договором № 3185852016 від 25.01.2022 щодо надання позичальнику кредитних коштів, що виключає наявність у ОСОБА_1 обов`язку з повернення узгодженої суми кредиту та сплати інших платежів за цим договором.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 3185852016 у розмірі 41658,62 грн у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог за необґрунтованістю.
На підставі ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279-280, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 40340222, адреса: пл. Солом`янська, 2, м. Київ, 03035;
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне заочне рішення складено 23 квітня 2026 року.

Суддя         А.М. Тимченко