справа № 752/24454/23 головуючий у суді І інстанції Плахотнюк К.Г.
провадження № 22-ц/824/6003/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди на суму 148 860,00 грн.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 27 грудня 2020 року звернувся до Конституційного Суду України з запитом на інформацію, у якому просив надати електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року, однак такий запит був залишений без задоволення про, що було надіслано листа №4/1-11/1-18/5299. Єдиною підставою для відмови у листі була вказана належність запитуваної інформації до службової інформації згідно з внутрішнім переліком, затвердженим головою Конституційного Суду України.
Відмову Конституційного Суду України позивач оскаржив до адміністративного суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року, відмову у задоволенні запиту визнано протиправною, зобов`язано Конституційний Суд України повторно розглянути його запит від 27 грудня 2020 року і «за наслідками розгляду надати йому електронну (скановану) копію [протоколу]».
На виконання рішення у цій справі Конституційний Суд України 25 липня 2022 року направив позивачу лист №004-001-18/2601 яким повідомив, про результат повторного розгляду його запиту від 27 грудня 2020 року в якому продовжив притримуватися позиції, за якою протокол містить службову інформацію, посилаючись на свій внутрішній перелік. На його адресу було направлено копію протоколу, але з вилученням більшості інформації, яка на думку відповідача належить до службової.
Такі дії Конституційного Суду України вчинені на виконання рішення суду ОСОБА_1 також оскаржив у порядку статті 383 КАС України.
25 серпня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив окрему ухвалу, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року, та визнав протиправними дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення від 12 серпня 2021 року, а саме - щодо вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу, наданої за наслідками повторного розгляду його запиту на інформацію від 27 грудня 2020 року та зобов`язав надати йому електронну (скановану) копію протоколу «без вилучення з нього будь-якої інформації».
06 грудня 2022 року Конституційний Суд України направив на адресу позивача лист №4/1-16/3-18/4316, зазначив, що гриф «Для службового користування», присвоєний протоколу, не скасований, і тому цей протокол містить службову інформацію. Конституційний Суд України повідомив, що він готовий надати ОСОБА_1 протокол за умови, що він надасть зобов`язання про нерозголошення службової інформації, що він знову оскаржив у порядку статті 383 КАС України.
27 грудня 2022 року позивач направив до Конституційного Суду України листа про безпідставність вимоги надати зобов`язання про нерозголошення ним службової інформації на що отримав листа №4/1-11/1-18/260 від 31 січня 2023 року, що питання виконання судових рішень винесено на розгляд цього ж Суду. 03 лютого 2023 року позивач звернувся з прохання повідомити його про дату, час і місце розгляду відповідного питання Конституційним Судом України, а також забезпечити йому можливість взяти участь у розгляді цього питання, однак отримав відповідь, що питання про його участь у відповідному засіданні не вирішувалось, його повторно було запрошено прибути до приміщення Суду для отримання копії протоколу за умови взяття зобов`язання щодо нерозголошення службової інформації.
03 березня 2023 року позивач звертався із заявою на ім`я в. о. голови Конституційного Суду України з проханням доручити Секретаріату суду виконати судові рішення щодо надання йому інформації і 07 квітня 2023 року Конституційний Суд України листом №001-11/1-18/1415 поінформував його, що протокол переданий на повторний розгляд комісії з питань роботи зі службовою інформацією в Конституційному Суді України для скасування чи підтвердження грифу «Для службового користування» .
На повторне звернення 02 травня 2023 року до в. о. голови Конституційного Суду України, що протокол не містить і не може містити службової інформації, і наявність чи відсутність грифу «Для службового користування» не змінює правовий режим цієї інформації, та вжиття заходів задля негайного, повного і безумовного виконання судових рішень 11 травня 2023 року Конституційний Суд України листом №004-11/1-18/1940, запропонував йому «повернутися» до порушеного ним питання після розгляду судом його ж заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України .
26 вересня 2023 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 та визнав протиправними дії Конституційного Суду України «у вигляді надання листа відповіді із зазначенням що інформація, яка міститься у протоколі, є службовою інформацією, та про те, що отримання копії протоколу можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації»;- зобов`язав Конституційний Суд України надати йому електронну (скановану) копію протоколу, «враховуючи те, що уся інформація, яка міститься у цьому протоколі не має режиму обмеженого доступу та не є службовою інформацією».
28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до в. о. Голови КСУ із заявою, у якій просив вжити заходів для виконання ухвали від 26 вересня 2023 року, однак у відповідь отримав листа від 23 жовтня 2023 року №004-011-18/3999 з інформацією про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу від 26 вересня 2023 року.
23 жовтня 2023 року позивач направив на адресу Конституційного Суду України лист, у якому зауважив, що ухвала від 26 вересня 2023 року набрала законної сили і є безумовно обов`язковою для виконання .
Постановою від 01 листопада 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд залишив ухвалу від 26 вересня 2023 року без змін.
02 листопада 2023 року позивач звертався до Конституційного Суду України з доповненням до його попередньої заяви від 28 вересня 2023 року, у якому звернув увагу на відсутність будь-яких перешкод для виконання судових рішень у справі №640/33702/20.
Електронну (скановану) копію протоколу було надіслано йому Конституційним Судом України листом від 07 листопада 2023 року №001-16/3-18/4190.
Позивач стверджував, що наведені ним факти свідчать, що він зазнав протиправної поведінки щодо себе з боку державного органу - Конституційного Суду України. Така поведінка полягала, спершу, у протиправній відмові у задоволенні його запиту від 27 грудня 2020 року, а згодом - у протиправних діях Конституційного Суду України, які він вчиняв на виконання судових рішень. Оскільки, обставини протиправності цих рішень та дій встановлені у судових рішеннях, які набрали законної сили, вони мають преюдиційне значення. Внаслідок протиправної поведінки відповідача він фактично отримав запитуваний протокол після спливу 1 045 днів з дня подання запиту, хоча Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює строк для розгляду запитів у 5 робочих днів. Більш того, в ході спроб Конституційного Суду України виконати судові рішення він щоразу посилався на наявність у запитуваному протоколі службової інформації, попри те, що ще у рішенні від 12 серпня 2021 року суд встановив, що цей протокол не містить і не може містити службової інформації .
Вважає, що Конституційний Суд України не просто зволікав з виконанням судових рішень, а свідомо ухилявся від їх виконання, продовжуючи займати позицію, яка суперечила чіткому і зрозумілому висновку, сформульованому у мотивувальній частині судового рішення, що набрало законної сили. Внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо нього, він зазнав душевних страждань, адже не міг не усвідомлювати, що Конституційний Суд України - орган, основним завданням якого є захист конституційних принципів та цінностей нашої держави - сам дозволяє собі нехтувати Конституцією, зокрема її нормами про обов`язковість судових рішень. Ці страждання лиш підсилювалися тим, що задля поновлення своїх прав позивач мусив майже протягом 3 років витрачати час і зусилля на марне листування з посадовими особами цього ж Суду, а також на доведення протиправності його дій у судовому порядку.
При визначенні розміру моральної шкоди позивач вважав, що слід орієнтуватися на розмір штрафу, який суд має право накладати на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень у разі невиконання судових рішень у межах процедури судового контролю за їх виконанням. За змістом частини 3 статті 382 КАС України половина такого штрафу присуджується на користь позивача, а тому половина такої суми, на думку законодавця, є адекватною грошовою оцінкою негативних наслідків, які позивач зазнає внаслідок невиконання ухваленого на його користь судового рішення. Розмір штрафу у межах згаданої процедури становить від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України). У разі повторного невиконання судового рішення розмір нового штрафу збільшується на розмір попереднього штрафу (частина 7 статті 382 КАС України).
Позивач також вказав, що у справі за його адміністративним позовом суди двічі констатували неналежне виконання Конституційним Судом України судового рішення, котре було виконане останнім лише з третьої спроби. Відповідно, розумним розміром грошового еквіваленту завданої такою поведінкою моральної шкоди є 50 відсотків від загальної суми штрафів, що могли бути накладені на керівника Конституційного Суду України за процедурою судового контролю. Враховуючи, що у цьому випадку поведінка Конституційного Суду України була явно недобросовісною, і будь-які об`єктивні перешкоди для виконання судових рішень були відсутні, справедливим буде врахування верхньої межі таких штрафів. Відповідно, розмір штрафу за першим фактом невиконання судових рішень у 2022 році міг становити 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 - 99 240 грн., а за другим фактом - 80 таких розмірів, 198 480 грн. Загальний розмір цих штрафів очікувано становив би 297 720 грн., а половина цієї суми 148 860 гривень становитиме розумний та справедливий грошовий еквівалент завданої йому моральної шкоди.
21 грудня 2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позов у якому визнала, що позивач ОСОБА_1 звертався 27 грудня 2020 року до Конституційного Суду України із запитом про надання йому електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року щодо звільнення голови Конституційного Суду України ОСОБА_2 Секретаріат суду 30 грудня 2020 року надав відповідь на запит і повідомив, що запитувана інформація належить до відомостей, що становлять службову інформацію у Конституційному Суді України. ОСОБА_1 зазначену відповідь оскаржив до адміністративного суду (справа № 640/33702/20). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року, додатковим рішенням від 17 серпня 2021 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року позов задоволено, зобов`язано Суд надати електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року щодо звільнення ОСОБА_2 . Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду 23 червня 2022 року відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки справу віднесено до категорії справ незначної складності, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження. Суди дійшли висновку, що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14 травня 2019 року, не може вважатися службовою в контексті пункту 1 частини першої статті 9 Закону України „Про доступ до публічної інформації", оскільки рішення на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України вже прийнято. Державний виконавець 19 липня 2022 року відкрив виконавче провадження № 69420227. Конституційний Суд України надав позивачу копію протоколу від 14 травня 2019 року із вилученням інформації з грифом „ДСК". Виконавче провадження 31 серпня 2022 року закрито.
За заявами позивача з питань пов`язаних із виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року цим же судом 25.08.2022 року була постановлена окрема ухвала щодо визнання неправомірним вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року, а ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року було встановлено судовий контроль за виконанням зазначеного рішення суду. Зазначені ухвали суду першої інстанції були залишені без змін Шостим апеляційним адміністративним судом.
Остаточне судове рішення у справі №640/33702/20 було прийнято 01 листопада 2023 року, а вже 07 листопада 2023 року Конституційний Суд України надав ОСОБА_1 копію протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року. До суду першої інстанції 09 листопада 2023 року направлений звіт про виконання рішення у справі №640/33702/20.
Представник відповідача також додатково повідомила, що 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 у справі №640/33702/20 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із клопотанням про накладення штрафу на виконувача обов`язків голови Конституційного Суду України Головатого С.П. у розмірі 107 360,00 грн за ненадання копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14 травня 2019 року, наразі адміністративним судом зазначене клопотанням позивача не розглянуто. До Київського окружного адміністративного суду 13 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення по справі №640/33702/20, у яких підтвердив виконання 07 листопада 2023 року Конституційним Судом України рішення суду по справі №640/33702/20 та просив застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у формі штрафу. На сьогодні це пояснення не розглянуто.
Вважає, що Конституційний Суд України вчасно виконав рішення суду по справі №640/33702/20, оскільки остаточне судове рішення по адміністративній справі ухвалено 01 листопада 2023 року, а вже 07 листопада 2023 року воно було виконано, а звіт про виконання направлено 09 листопада 2023 року до Київського окружного адміністративного суду .
Посилаючись на те, що Конституційний Суд України вчасно виконав рішення суду по справі № 640/33702/20, оскільки від прийняття рішення суду до його виконання пройшло три робочих дні, моральна шкода позивачу не могла бути завдана, а її розмір 148 860.00 грн. Крім того, жодним рішенням суду по справі №640/33702/20 не встановлено, що Конституційний Суд України як орган державної влади заподіяв ОСОБА_1 шкоду своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю, представник відповідача стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди є надуманими і необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
29 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечив твердження представника відповідача Конституційного Суду України, що рішення суду про зобов`язання надати йому інформацію було виконано протягом трьох робочих днів. Стверджував, що Конституційний Суд України навпаки свідомо ухилявся від виконання рішення суду від 12 серпня 2021 року, ігноруючи чітку і зрозумілу вказівку судів на правовий статус інформації у запитуваному ним документі, продовжуючи вважати, що він містить якусь службову інформацію, відповідно такими діями орган конституційної юрисдикції не міг не завдати йому моральної шкоди. Крім того, позивач послався на те, що Конституційний Суд України не спростував ані протиправності своєї бездіяльності, ані завдання йому маральної шкоди внаслідок цієї бездіяльності, не навів жодних конкретних заперечень проти грошової оцінки завданої моральної шкоди.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.
Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 22 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року, виклавши абз. 2 його резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень 00 копійок».
Посилається на те, що суд першої інстанції припустився помилки у визначенні належного суб`єкта для стягнення грошових коштів у резолютивній частині рішення, оскільки відповідачем у поточній справі є держава Україна як окремий учасник цивільних відносин. Згідно зі ст. 1173 ЦК України саме на державу покладений обов`язок відшкодувати шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.
Отож, зазначення у резолютивній частині про стягнення цих коштів з Державної казначейської служби України, котра хоч і здійснює казначейське обслуговування державного бюджету, але не була учасником поточної справи і не є тим суб`єктом, що несе цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду, не відповідає вимогам матеріального права.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
10 лютого 2026 року представник Конституційного Суду України - Гребінник Ю.Л. подав відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції.
06 березня 2026 року апелянт ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
09 березня 2026 року представник Конституційного Суду України - Гребінник Ю.Л. подав заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , переслідуючи мету, отримати від Конституційного Суду України інформацію, а саме електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року в установленому законом порядку: 27 грудня 2020 року звернувся до Конституційного Суду України із запитом на інформацію; відмову Конституційного Суду України в наданні йому, запитуваної інформації, оскаржив до Окружного адміністративного суду міста Києва; за виконанням ухваленого судового рішення у примусовому порядку звертався до державної виконавчої служби; двічі оскаржував дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення суду щодо зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути його запит від 27 грудня 2020 року і за наслідками його розгляду надати йому електронну (скановану) копію протоколу, до суду яким було ухвалено рішення в порядку статей 382, 383 КАС України; з питання надання йому запитуваної інформації тричі звертався до в.о. голови Конституційного Суду України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року за заявами ОСОБА_1 , поданими в порядку статті 382 КАС України 26 жовтня 2022 року та в порядку статті 383 КАС України 09 грудня 2022 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії заяви ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року у вигляді надання листа відповіді від 06 грудня 2022 року №4/1-16/3-18/4316 на запит на інформацію від 27 грудня 2020 року із зазначенням що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 є службовою інформацією, та про те, що отримання копії протоколу від 14 травня 2019 року можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації.
Зобов`язано Конституційний Суд України надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року враховуючи те, що уся інформація, яка міститься у цьому протоколі не має режиму обмеженого доступу та не є службовою інформацією.
Встановлено судовий контроль за виконанням судових рішень у справі №640/33702/20 та зобов`язано Конституційний Суд України подати до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду про встановлення судового контролю.
Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про застосування судом до Конституційного Суду України заходів процесуального примусу, визначених ч. 1 ст. 149 КАС України.
Подані ОСОБА_1 заяви 26 вересня 2023 року в порядку статті 382 КАС України та 26 жовтня 2022 року в порядку статті 383 КАС України стосувалися оскарження заявником дій відповідача пов`язаних саме з невиконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та необхідністю здійснення судового контролю щодо виконання цього ж рішення суду.
Зі змісту судових рішень у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, судом встановлено, що дії Конституційного Суду України що стосувалися надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 27 грудня 2020 року про надання йому електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року, а також виконання рішення суду у цій же справі від 12 серпня 2021 року були визнані судом протиправними та зобов`язано Конституційний Суд України надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року та виконати рішення суду щодо зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 27 грудня 2020 року і за наслідками його розгляду надати ОСОБА_1 електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року.
Вирішуючи спір у справі місцевий суд виходив з того, що протиправність дій Конституційного Суду України, а саме ненадання інформації на виконання рішення суду, що набрало законної сили, які нормативно-правові акти були порушені відповідачем під час вчинення бездіяльності, що визнана протиправною, тривалість невиконання рішення суду встановлено судовими рішеннями у справі у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, а сам факт невиконання судового рішення є підтвердженням завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. Визначаючи розмір компенсації, у 15 000,00 грн суд виходив з визначеної суми оплати 3 000 гривень за подачу позову до адміністративного суду, 6 000 гривень за дві заяви у порядку статті 383 КАС України та одне доповнення, 6 000 гривень за три заяви до виконувача обов`язків голови суду та три заяви до суду.
У оскаржуваному рішенні суд не навів мотивів визнання суб`єктом стягнення моральної шкоди Державну казначейську службу України.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Проте місцевий суд на це уваги не звернув та помилково стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , безпосередньо з Державної казначейської служби України, яка не є відповідачем у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року в частині визначення суб`єкта, за рахунок якого слід відшкодувати завдану ОСОБА_1 шкоду належить змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.», а апеляційну скаргу належить задовольнити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова