Справа№ 953/10244/25 
н/п 1-кп/953/487/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"22" квітня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_5 ,
захисника – адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження № 12025226130000374 від 23.07.2025, за обвинуваченням,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року пробаційного нагляду,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2025 о 10:15, ОСОБА_7 , знаходячись на території гаражного кооперативу, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Гацева, 7, маючи злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та реалізуючи його, діючи з особливою зухвалістю та нехтуючи загальноприйнятими нормами і правилами поведінки, усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці, використовуючи малозначний привід, висловлюючись нецензурною лайкою, спровокував конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_8 .
Під час конфлікту ОСОБА_7 , із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень у вигляді ручної пилки для дерева, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, безпричинно, створюючи реальну загрозу для здоров`я потерпілого, здійснив декілька рухів пилкою в обличчя ОСОБА_8 , від яких потерпілий ухилився. Після цього ОСОБА_7 , почав наносити удари пилкою по кузову автомобіля марки Mercedes Benz Sprinter 216CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить потерпілому ОСОБА_8 , потім наніс декілька ударів ногою по кузову автомобіля, по задньому правому та лівому ліхтарю, та руками зламав дзеркала бічного огляду з лівої та правої сторони. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку судової транспортно – товарознавчої експертизи №11352 від 18.08.2025 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 55 383,67 грн. 
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , використовуючи предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень у вигляді кухонного ножа умисно наніс один удар по руці потерпілого, чим спричинив ОСОБА_8 , різану рану на правій руці. 
Після цього ОСОБА_7 , підняв із землі камінь, який лежав поряд із ним, та кинув його в область тулубу ОСОБА_8 .
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта №09-1186/2025, були спричинені наступні тілесні ушкодження: різана рана на правій руці, яка виникла внаслідок дії гострого предмету, що має ріжучі властивості та синець на тулубі, який виник від дії тупого твердого предмету, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5 «Правил судово – медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень,
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого діяння та підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.
Показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Беручи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають змісту обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує суд у тому, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення.
Суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою та доведеною у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Вивченням даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він одружений, офіційно не працевлаштований, не є інвалідом та військовослужбовцем, одружений, має на утриманні дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також суд враховує, що відповідно даних досудової доповіді Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» Міністертсва юстиції України від 11.11.2025 № 4752/24/17/1-25, органом пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється як високий; ризик небезпеки для суспільства - високий. 
Орган пробації, зазначає, що дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності, відносин в суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на особу додатковий обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в повному обсязі обвинувачення, та відвертому визнанні своєї провини, осуду своїх дій та відшкодування шкоди потерпілому.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується положеннями ст. 50, 65 КК України та призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до класифікації кримінального правопорушення, визначеної ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України відноситься до тяжкого злочину. 
Підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання судом не встановлено. 
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину. Суд також враховує дані про особу обвинуваченого: сімейний стан – одружений; офіційно не працевлаштований, не є інвалідом та військовослужбовцем, має на утриманні дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; щиро розкаявся у вчиненому - обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого; поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм діям, відшкодував шкоду потерпілому; раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 за ч. 1 ст. 296 до 1 року пробаційного нагляду. 
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51-1532км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий, надмірний тягар для особи» (п.38 рішення від 16.10.2008).
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, із урахуванням положень ч. 2 ст. 65 КК України, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України.
Разом з тим, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою провину, досудову доповідь органу пробації про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік, яке підлягає реальному відбуванню.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, вчинене ним до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26523/17, провадження № 51-3600 кмо 20), якщо, до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком їй призначається покарання із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особі призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.
У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення відбувати реально зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання про звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок, попередній, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, та новий, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.
З огляду на те, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді пробаційного нагляду, яке підлягає реальному виконанню, а за цим вироком суд дійшов висновку про можливість звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, положення ч. 4 ст. 70 КК України застосуванню не підлягають, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025 та цей вирок підлягають самостійному виконанню.
Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_7 , сплив, ураховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань від прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Зокрема, речові докази вилучені 22.07.2025 під час огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Гацева, буд. 7: 1) кухонний ніж з рукояткою білого кольору з наявністю на лезі ножа іржі, загальна довжина ножа з рукояткою приблизно 30 сантиметрів, довжина леза приблизно 20 сантиметрів, довжина рукоятки приблизно 10 сантиметрів, з ознаками експлуатації; 2) штик лопата яка складається з: лопати американки з рейкової сталі з довжиною 44 сантиметри на лопаті є сліди експлуатації, держак для лопати з дерева довжиною 1 метр 20 сантиметрів з явними ознаками експлуатації; 3) садова пилка з рукояткою чорного кольору, лезо пилки має на собі іржу, довжина леза пилки приблизно 20 сантиметрів, рукоятка приблизно 15 сантиметрів, рукоятка зламана посередині, пилка має на собі сліди експлуатації, які належать обвинуваченому, на підставі ст. 96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2025, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік виконувати самостійно.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.07.2025 по справі № 953/7707/25 (провадження № 1-кс/953/5373/25).
Речові докази: 
- 1) кухонний ніж з рукояткою білого кольору з наявністю на лезі ножа іржі, загальна довжина ножа з рукояткою приблизно 30 сантиметрів, довжина леза приблизно 20 сантиметрів, довжина рукоятки приблизно 10 сантиметрів, з ознаками експлуатації; 2) штик лопата яка складається з: лопати американки з рейкової сталі з довжиною 44 сантиметри на лопаті є сліди експлуатації, держак для лопати з дерева довжиною 1 метр 20 сантиметрів з явними ознаками експлуатації; 3) садова пилка з рукояткою чорного кольору, лезо пилки має на собі іржу, довжина леза пилки приблизно 20 сантиметрів, рукоятка приблизно 15 сантиметрів, рукоятка зламана посередині, пилка має на собі сліди експлуатації - конфіскувати у порядку спеціальної конфіскації на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України;
- флеш носій Micro SD, об`ємом 16 Гб, Elite 1910 TBHN190304003, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- три пластикові фрагменти задніх фар червоного кольору з автомобіля, які належать потерпілому ОСОБА_8 , повернути власнику ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення: судово транспортно-товарознавчої експертиза № 11352 від 18.08.2025 в розмірі 8481,60 грн, судової експертизи зброї № СЕ-19/121-25/21247-ХЗ від 01.09.2025 в розмірі 1782,80 грн., всього – 10 264,70 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1