Справа № 487/9865/25 
Провадження № 2/487/1010/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/9865/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 директор ТОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В. звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021 у розмірі 94346,85 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.
Позовні вимоги мотивував тим, що 24.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 699415445 на суму 22000,00 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов укладеного договору кредитор перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 22000,00 грн на вказану ним платіжну картку № НОМЕР_1 . Так позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши позичальнику грошові кошти, проте останній свої зобов`язання за договором не виконує, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка становить 94346,85 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21143,66 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 73203,19 грн.
Крім того 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021. Разом з тим 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021. Крім того 08.07.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ФК "ЕЙС" укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "ЕЙС" перейшло право вимоги до боржників, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 головуючим суддею визначено суддю Боброву І.В.
Суд своєю ухвалою від 07.01.2026 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також задовольнив клопотання позивача про витребування доказів з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК».
20.01.2026 на адресу суду з АТ «УКРСИББАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла інформація та виписка по рахунку ОСОБА_1 
21.01.2026 від представника відповідача – адвоката Прокоф`єва М.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не укладав та не підписував будь-яких договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та кредитні кошти не отримував. Вказав, що невідома особа скористалася персональними даними відповідача та уклала договір позики від його імені. Крім того зауважив, що заявка на отримання кредиту була оформлена не з його номера телефону, картку АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_1 втратив на початку 2021 року та нею не користувався. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Зазначив, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021 у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого витягу з реєстру боржників. Разом з тим вказав, що у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача слід відмовити, з огляду на те, що позивачем ніяких доказів фактичних витрат надано не було. 
26.01.2026 від директора ТОВ «Факторинг Партнерс» - Полякова О.В. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій він просить позов задовольнити, посилаючись на обґрунтованість заявлених позовних вимог. Крім того вказав, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений в електронному вигляді з використанням електронного підпису, та під час його укладення між сторонами було досягнуто усіх істотних умов, що відповідає нормам чинного законодавства. Зауважив, що відповідачем не надано належних доказів того, що кредитний договір укладено іншою особою, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання такого договору недійсним. Зазначив, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за кредитним договором, що свідчить про визнання умов договору, факту видачі коштів та наявності кредитних правовідносин. Разом з цим вказав, що наданими до позовної заяви копіями документів повністю підтверджено перехід права вимоги від первісного кредитора до нових, у тому числі, і до позивача за кредитним договором, укладеним з відповідачем, а зауваження, викладені представником відповідача у відзиві, є помилковими, без врахування усіх матеріалів справи. Наголосив, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг з професійної правої допомоги адвоката.
27.01.2026 від представника відповідача – адвоката Прокоф`єва М.М. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він наголошував на тому, що ОСОБА_1 не підписував спірний кредитний договір з первісним кредитором та не отримував кредитні кошти у розмірі 22000,00 грн, договір відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 не оформлений належним чином і не має підстав фактичного прийому-передачі права вимоги, наданий позивачем витяг від 05.05.2022 № 175 не є витягом з реєстру боржників, оскільки являє собою аркуш паперу, на якому позивачем надрукована певна інформація, яка на його думку відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників. Крім того зауважив, що оригінальний реєстр боржників підписується всіма учасниками правочину, витяг з нього, як його частина, що стосується конкретного боржника, також має бути підписана як фактором так і клієнтом. Зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн позивачем документально не підтверджені, оскільки не надано ані квитанції, ані іншого банківського документа.
28.01.2026 від директора ТОВ «ФК «ЕЙС» - Полякова О.В. до суду надійшли додаткові пояснення, у яких останній, окрім іншого, посилався на те, що спірний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а не відповідачем, говорить про відсутність правових підстав для визнання відповідного договору недійсним. Крім того зазначив, що номер мобільного телефону є динамічним засобом зв`язку, який особа може змінювати на власний розсуд без будь-яких юридичних перешкод, у зв`язку з чим, на його думку, розбіжність у номерах телефонів відповідача не може бути достатнім доказом його непричетності до укладення кредитного договору.
29.01.2026 до суду від представника відповідача – адвоката Прокоф`єва М.М. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він, окрім іншого, вказав, що у спірному кредитному договорі невірно вказана адреса реєстрації ОСОБА_1 , договір факторингу від 28.11.2018 було оформлено неналежним чином, оскільки право вимоги за спірним зобов`язанням було передано новому кредитору без належного правового оформлення додаткової угоди.
02.02.2026 від директора ТОВ «ФК «ЕЙС» - Полякова О.В. до суду надійшли додаткові пояснення, у яких вказано, що надані до позову витяги з реєстрів прав вимоги до договорів факторингу підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також у них зазначена вся важлива інформація. а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, сума заборгованості, реквізити сторін, що відповідає вимогам чинного законодавства.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві.
Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 699415445 (далі – договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.
Згідно з п. 1.3 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 
1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 109,50 (сто дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 0,30 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;
1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного
дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 436,42 (чотириста тридцять шість цілих сорок дві сотих) процентів річних, що становить 1,20 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
1.4.3. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду
без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до того Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору.
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Відповідно до п. 1.5 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
У пункті 4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 22000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 0а4deа54-7d3c-4da8-9334-91f17b14c26 від 24.04.2021, а також випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 за період з 24.04.2021 по 29.04.2021, до якого емітовано НОМЕР_2 , наданою АТ «УКРСИББАНК».
Звертаючись з позовом ТОВ «ФК «ЕЙС», як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 24.04.2021, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості у розмірі 94346,85 грн, з яких: 21143,66 грн заборгованість по тілу кредиту; 73203,19 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).
У силу ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що договір № 699415445 від 24.04.2021 був вчинений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції, яка діяла на час укладення договору кредитної лінії).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6,12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Представник відповідача у відзиві стверджує, що ОСОБА_1 будь-яких договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не укладав та грошові кошти не отримував, проте суд вважає такі твердження припущеннями, оскільки вони не підтверджені належними доказами, з огляду на таке.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Докази, наявні у матеріалах справи, вказують на те, що ОСОБА_1 укладав договір в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства. Для укладення договору відповідач здійснював ідентифікацію в цій системі та надавав відповідь про прийняття оферти товариства. Сторони здійснювали обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов договору та підписували цей договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів протилежного представником відповідача надано не було.
Отже, з урахуванням наведеного, а саме, що договір № 699415445 від 24.04.2021 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а не відповідачем, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку) ОСОБА_1 , суд вважає про доведеність факту його укладання.
Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст.516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.
Відповідно до наявних у справі доказів, встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу за № 28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28 листопада 2019 року.
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 19 до договору факторингу за № 28/1118-01, згідно з якою строк дії договору факторингу за № 28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, якою сторони продовжили строк договору факторингу за № 28/1118-01 до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції.
31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжили строк дії договору факторингу за № 28/1118-01 до 31 грудня 2022 року.
31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжили строк дії договору факторингу за № 28/1118-01 до 31 грудня 2023 року.
31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду за № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжили строк дії договору факторингу за № 28/1118-01 до 31 грудня 2024 року.
Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3 договору факторингу за № 28/1118-01 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2 договору факторингу за № 28/1118-01 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1 договору факторингу за № 28/1118-01 встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього договору.
Згідно із п. 5.3.3 договору факторингу за № 28/1118-01 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 699415445 від 24.04.2021 на загальну суму 93966,26 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу за № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.
03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду за № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору факторингу за № 05/0820-01 до 31 грудня 2022 року.
30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду за № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк дії договору факторингу за № 05/0820-01 до 30 грудня 2024 року.
Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору (п. 4.1 договору факторингу за № 05/0820-01).
Відповідно до реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу за № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 699415445 від 24.04.2021 на загальну суму 93346,85 грн.
Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу за № 05/0820-01 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу за № 08/07/25-Е.
За цим договором фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу за № 08/07/25-Е перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу за № 08/07/25-Е від 08.07.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 699415445 від 24.04.2021 на загальну суму 93346,85 грн.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювало додаткових нарахувань за кредитним договором.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем копій договорів факторингу, додаткових угод до них, реєстрів боржників, суд доходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021, а отже доводи представника ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Таким чином ТОВ «ФК «ЕЙС», як кредитор у зобов`язанні, має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .
За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629ЦКУкраїни).
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пп. 2.2.2.1 п. 2.2.2 договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором.
Позичальник ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.
Так відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021 та розрахунку заборгованості, які відповідачем не спростовані, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 94346,85 грн, з яких: 21143,66 грн - заборгованість по тілу кредиту та 73203,19 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.
З урахуванням встановленого вище, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджені факти: укладання 24.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору № 699415445 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору відсотками за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за договором № 699415445 від 24.04.2021 до ТОВ «ФК «ЕЙС», що є підставами для задоволення позовних вимог.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування понесених судових, суд зазначає таке.
Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн та 2422,40 грн сплаченого судового збору за поданням даного позову.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду такі документи: копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», копію додаткової угоди № 25770551985 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 17.12.2025 відповідно до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 з детальним описом наданих послуг.
Так розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Частиною 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, враховуючи зазначене, а також обставини справи, задоволення позову у повному обсязі, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а також відсутність підстав, передбачених ст. 137 ЦПК України, для зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 699415445 від 24.04.2021 у розмірі 94346,85 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Повне судове рішення складено 01.04.2026.

Головуючий суддя І. В. Боброва