Справа № 212/3166/26 
2-а/212/26/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рибкіної Н.М.,
за участі секретаря судового засідання Ніколенко К.І.,
представника позивача Суботіна Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департамента Патрульної Поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
встановив:
Представник позивача Суботін Г.Г. 07.03.2026 року який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , через “Електронний суд” звернувся до Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Департамента Патрульної Поліції, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6726838 від 26.02.2026 року відносно ОСОБА_1 , а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.02.2026 відносно ОСОБА_3 поліцейським 3 взводу 2 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Хочевим М.В. винесено постанову ЕНА №6726838 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, 26.02.2026 о 09:33 м. Кривий Ріг, вул. Чумацький шлях, ЕО 17, водій, керуючи транспортним засобом, не мав посвідчення водія міжнародного зразку на право керування транспортним засобом відповідної категорії, мав лише посвідчення водія Республіки Молдова № НОМЕР_1 , видане 26.12.2024 та дійсне до 26.12.2034 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Правопорушення та розгляд справи зафіксовано на бодікамеру 575777, 475141, чим порушив п. 2.1.а.ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має право керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП. Прийняте по справі рішення — штраф 3400 гривень.
Позивач вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, прийняту без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова, паспорт Республіки Молдова НОМЕР_2 , дійсний до 15.08.2033 року, має посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 , яка видана 17.07.2025, дата закінчення строку дії 18.03.2026. 
ОСОБА_3 на вимогу інспектора патрульної поліції надав посвідчення водія, видане на його ім`я Республікою Молдова № НОМЕР_1 від 26.12.2024, дійсне до 26.12.2034 року.
Відповідно до абзацу 1 п.30 Положення, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у випадку наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. 
Зазначає, що Республіка Молдова та Україна є країнами-учасниками Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року (далі - Конвенція) , а отже визнають національні посвідчення водія одного без необхідності отримувати міжнародні посвідчення, якщо ці посвідчення відповідають вимогам Конвенції.
Так, згідно з ч.2 ст.41 Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року (у редакції, що застосовується з 29.03.2011 року), Договірні сторони визнаватимуть будь-яке національне посвідчення водія, що відповідає вимогам додатку 6 до цієї Конвенції дійсним на своїй території для керування транспортним засобом відповідної категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видано посвідчення, за умови, що зазначене посвідчення є дійсним і що воно видано іншою Договірною Стороною або однією з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те Договірною Стороною. 
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить скасувати постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, складену відносно нього, а провадження закрити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2026 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Рибкіну Н.М.
Ухвалою суду від 25.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Представник позивача Суботін Г.Г. в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив суд скасувати постанову, винесену відносно ОСОБА_2 , провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду. 
Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, не направив у судове засідання свого уповноваженого представника, однак направив відзив на позовну заяву, який надійшов в суд 01.04.2026 з додатками- відеофайлами з бодікамер поліцейських. Представник відповідача заявлений позов не визнав, вважає, що постанова винесена законно та обгрунтовано, факт правопорушення зафіксовано працівниками патрульної поліції на бодікамери. Позивач не мав належного документа, що дає право на керування транспортним засобом на території України. Зазначає, що відповідно до вимог абз. 5 п.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 (зі змінами та доповненнями, далі - Положення), посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС України документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. Оскільки останній проживав на території України більше 60 днів, то був зобов`язаний обміняти іноземне посвідчення на національне у встановлений строк. При розгляді справи про адміністративне правопорушення позивачу роз`яснювались його права, передбачені ст. 268 КУпАП, порядок та строки оскарження постанови. Інспектор при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описано правопорушення, яке було скоєне, а тому діяв в межах правового поля і не порушував норм процесуального права.  Відповідач вважає таку постанову обґрунтованою та винесеною на підставі та у порядку передбаченому законодавством. На підтвердження викладеного відповідач надав файли з відеофаксацією правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи стислість строків розгляду даної справи, передбачених ч. 1 ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому за вказаних обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 26.02.2026 відносно ОСОБА_3 поліцейським 3 взводу 2 роти 1 батальйону полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Хочевим М.В. винесено постанову ЕНА №6726838 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, 26.02.2026 о 09:33 м. Кривий Ріг, вул. Чумацький шлях, ЕО 17, водій, керуючи транспортним засобом, не мав посвідчення водія міжнародного зразку на право керування транспортним засобом відповідної категорії, мав лише посвідчення водія Республіки Молдова № НОМЕР_1 , видане 26.12.2024 та дійсне до 26.12.2034 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Правопорушення та розгляд справи зафіксовано на бодікамеру 575777, 475141, чим порушив п. 2.1.а.ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має право керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП. Прийняте по справі рішення — штраф 3400 гривень.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова, що вбачається з паспорту Республіки Молдова НОМЕР_2 , дійсного до 15.08.2033 року.
ОСОБА_3 , відповідно до статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI, отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 від 17.07.2025, дата закінчення строку дії 18.03.2026 та відповідно до статті 4 цього Закону вважається таким, що на законних підставах перебуває на території України. Посвідка наявна в матеріалах справи.
Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Також, пунктом 2.4 ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Як слідує з матеріалів справи, зокрема з відеофайлів, при зупиненні працівниками патрульної поліції 26.02.2026 року, ОСОБА_3 на їх вимогу надав посвідчення водія № НОМЕР_1 , видане 26.12.2024 та дійсне до 26.12.2034 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.
Республіка Молдова є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року з 26 травня 1993 року.
Частиною другою статті 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам Додатку 6 Конвенції.
Відтак однією з основних умов для визнання національного водійського посвідчення відповідної країни Україною є відповідність його приписам Додатку 6 Конвенції.
Відповідно до п. 4 Додатку 6 Конвенції у посвідці обов`язково наводять перераховані нижче відомості; ці відомості нумерують таким чином: 1. Прізвище; 2. Ім`я, інші імена; 3. Дата та місце народження1 ; 4. а) Дата видачі посвідки; 4. b) Дата закінчення терміну дії посвідки; 4. c) Назва або печатка органу, що видав посвідку; 5. Номер посвідки; 6. Фотографія власника; 7. Підпис власника; 9. Категорія (підкатегорії) транспортних засобів, на які поширюють дію посвідки; 12. Додаткова інформація чи обмеження в закодованому вигляді, які стосуються кожної категорії (підкатегорії) транспортних засобів.
Положеннями частини 6 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що всі записи, що вносяться до посвідчення, повинні виконуватися літерами латинського алфавіту. У разі використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватись буквами латинського алфавіту.
Таким чином, Україна визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, видані Республікою Молдова.
Такі висновки суду узгоджуються з абз 1 п.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340 (далі- Положення №340), відповідно до якого особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Абз 4 п.30 Положення № 340 передбачено, що особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на національне посвідчення водія, а також видача їм національних посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться. 

Як передбачено абз. 5 п. 30 Положення № 340 посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну підлягає обміну на національне посвідчення водія протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні.

Із відеозаписів, наданих відповідачем, вбачається, що (clip-0) ОСОБА_5  при перевірці документів пред`явив посвідчення водія, яке видане агентством державних послуг Республіки Молдова від 26.12.2024 року, дійсне до 26.12.2034 року категорій А,В.С , копія якого міститься в матеріалах справи.
Далі, працівник поліції просить надати ОСОБА_2 міжнародне посвідчення водія, ОСОБА_6 повідомляє, що його національне посвідчення водія відповідає вимогам Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року. Інший працівник поліції повідомляє, що ОСОБА_7 є учасником Віденської Конвенції, однак працівник поліції повідомляє, що у посвідченні відсутнє дублювання англійською мовою.
Далі (clip-0 запис 00:04:12) працівник поліції запитує у ОСОБА_2 чи постійна у нього посвідка на проживання, на що він відповідає “ ні, тимчасова” , надає їм посвідку та повідомляє, що якщо б він переїжджав на постійне місце проживання в Україну, то обміняв би це водійське посвідчення, а так воно обміну не підлягає. (clip-0 запис 00:07:43) працівник поліції повідомляє, що це водійське посвідчення підлягало обміну протягом 60 днів, на що ОСОБА_5 зазначає “це якщо постійно...” , на що працівник поліції відповідає: “без різниці”. 
В подальшому працівником поліції складається протокол про те, що ОСОБА_5 не мав прав керування транспортним засобом, оскільки повинен був обміняти своє водійське посвідчення на національне посвідчення водія протягом 60 днів.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, сторона відповідача у справі зобов`язана довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 26.02.2026 року та не підтверджується іншими доказами. Оскаржувана постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у оскаржуваній постанові.
Досліджене судом посвідчення водія ОСОБА_6 , видане Республікою Молдова дає підстави для висновку про те, що воно відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, оскільки воно містить усю необхідну інформацію, передбачену в Додатку №6 до вказаної Конвенції.
Відтак, позивач може підтверджувати своє право керування транспортним засобом водійським посвідченням, виданим у Республікою Молдова.
За таких обставин, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, зазначене дає підстави стверджувати про відсутність порушення позивачем п. 2.1а Правил дорожнього руху та відповідно, про відсутність події правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що у судовому засіданні не встановлено, а відповідачами не представлено належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача у справі, підтверджував правомірності оскаржуваної постанови та вказував на наявність у діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного з`ясування усіх обставин справи та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_8 судового збору, сплаченого ним за подання позовної заяви до суду у розмірі 532 грн. 48 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 19, 55, 62 Конституції України, ст. 9, 19, 77, 90, 132, 139, 241-246,268-271, 286 КАС України, суд, -
ухвалив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департамента Патрульної Поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6726838 від 26.02.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Департамента Патрульної Поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві гривні) грн 48 коп.
Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, Код ЄДРПОУ 40108646, адреса: вулиця Федора Ернста, 3.

Повний текст судового рішення складено 15.04.2026 року.

Суддя: Н. М. Рибкіна