Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/2077/25
Провадження № 2-а/689/5/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

04 березня 2026 року с-ще Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді Соловйова А.В., 
при секретарі Цмикайло Т.В., 
за участі представника позивача – Солов`я О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
встановив: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
У позовній заяві посилається на те, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., оскільки 28.03.2025 р. о 14:55 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що ОСОБА_1 надіслано поштовим зв`язком (поштове відправлення №0610211246106) повістку №1427185 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 14:00 год. 09.12.2024 р., однак у визначений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_1 він не з`явився з неповідомлених причин, чим порушив абз. 2 ч. ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пп. 2 п. 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. «Про затвердження порядку організацїї та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. 
В обґрунтування позову посилається на відсутність його вини, оскільки жодних змін у його житті, які б вимагали уточнення даних у нього не відбулось, а повістка №1427185 була надіслана йому для уточнення даних. Також, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення ст. ст. 210, 210-1 не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, ресурсами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Вважає, що строки для притягнення його до адімністративної відповідальності закінчились 09.03.2025 р.. Крім того, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , у той час як повістка була направлена за адресою АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи він не був присутній, а постанову йому було вручено лише 17.11.2025 р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а тому вважає, що строк на звернення до суду ним пропущено з поважних причин.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з аналогічних мотивів. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши документи, які послужили підставою для винесення оскаржуваної постанови. 
Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 15.04.2025 р. т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) підполковником ОСОБА_2 була винесена постанова без серії №4725 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн.. Відповідно до постанови, 28.03.2025 р. о 14:55 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що ОСОБА_1 надіслано поштовим зв`язком (поштове відправлення №0610211246106) повістку №1427185 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 14:00 год. 09.12.2024 р., однак у визначений день та час він не з`явився з неповідомлених причин, чим порушив абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пп. 2 п. 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. «Про затвердження порядку організацїї та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду.
Позивач посилається на відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, адже повістку він не отримував та й підстави його викликати для уточнення персональних даних не було.
Ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Отже, відповідальність за ст. ст. 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами /системами/ реєстрами.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 р. № 1951 –VIII, згідно із ч. 1 ст. 5 якого держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру. Згідно із ч. 5 ст. 5 цього закону, органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Відповідно до ч. ч. 8, 9 цієї статті органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних. Згідно із ст. 14 закону, електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до Законів України "Про публічні електронні реєстри", “Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Однак, посилання позивача на відсутність підстав викликати його для уточнення даних в силу можливості отримати необхідні відомості з відповідних реєстрів, не заслуговує на увагу, оскільки не доведено, для уточнення яких саме відомостей відповідач викликав позивача, та наявність таких відомостей у відповідних реєстрах. 
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, особою з інвалідністю ІІІ групи, але визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, мед. підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони, що підтверджується військово-обліковим документом та витягом з «Резарв+».
З матеріалів справи вбачається, що повістка №1427185 від 26.11.2024 р. із вимогою з`явитись 09.12.2024 р. о 14:00 год. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_4 була 26.11.2024 р. надіслана позивачу цінним листом із описом вкладення. У відповідності до статусу відстеження відправлення №0610211246106, воно 05.12.2024 р. було повернуто відправнику із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою та отримано відправником 14.12.2024 р.. 
Відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Таким чином, позивач вважався б оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 у дату проставлення відмітки про його відсутність за місцем проживання – 05.12.2024 р., а відповідач взнав про дану обставину 14.12.2024 р..
ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується адресною довідкою, витягом з реєстру територіальної громади. 
Проте, маючи достовірну інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , про що зазначено відповідачем як в оскаржуваній постанові, протоколі про адміністративне правопорушення, так і у витягу з «Резерв+», відповідач надіслав повістку по іншій адресі – АДРЕСА_2 , що підтверджується описом поштового вкладення, копією конверта та повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відтак, надіслання повістки не за адресою позивача, яка була відома відправнику, свідчить про те, що позивач не може вважатись оповіщеним про виклик відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
28.03.2025 р. відносно ОСОБА_1 був складений протокол №180 про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, із яким позивач був ознайомлений під розписку, був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення 15.04.2025 р. о 10:00 год., та надав власноручні письмові пояснення про те, що він не отримував повістки, оскільки така була надіслана за чужою адресою та не мав наміру ухилятись від явки до ТЦК та СП.
Таким чином, посилання позивача на відсутність його вини у вчиненні даного правопорушення, як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, підтверджується матеріалами справи. Посилання представника позивача про можливу підробку підписів позивача не приймається до уваги, оскільки виходить за межі підстав заявленого позову.
Ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 9 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у ч. ч. 9, 10 цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як вбачається з трекінгу поштового відправлення, відповідач отримав поштове повідомлення про відсутність позивача за місцем проживання 14.12.2024 р., а тому, вважаючи доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідач не вправі був накладати адміністративне стягнення поза межами тримісячного строку з дати у яку він довідався про стверджуване ним правопорушення – 14.12.2024 р.. 
Отже при розгляді справи про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст. 280 КУпАП не було з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Постанова була винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
Позивач просить поновити строк на звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Та обставина, що позивач довідався про неї лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, підтверджується матеріалами справи, зокрема, постановою про відкриття виконавчого провадження, заявою ОСОБА_1 17.11.2025 р., відсутністю будь-яких відміток на оскаржуваній постанові про вручення її ОСОБА_1 під розписку чи надіслання за його адресою. При цьому, відповідач у листі №20476 від 27.11.2025 р. визнає, що надати копію постанови на адвокатській запит він не має можливості,оскільки така постанова відсутня у його розпорядженні – надіслана до органу ДВС. 
Оскільки позовна заява була подана 20.11.2025 р. – в межах десятиденного строку після того, як позивач довідався про зміст оскаржуваної постанови, клопотання про поновлення строку на звернення до суду слід поновити на підставі ч. 1 ст. 121 КАС України.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 605,60 грн. а також сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн..
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 134 КАС України).
На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. є співмірними ціні позову, складності вирішеного питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). При цьому, відповідач не подавав заяв про зменшення витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 139, 242, 244, 246 КАС України, на підставі ст.ст. 210-1, 247, 280, 283 КУпАП, суд
вирішив: 
Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду. 
Позов задоволити повністю.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №4725 від 15.04.2025 р., винесену т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП визнати протиправною та скасувати.
Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) – 605,60 грн. судового збору. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3500,00 грн. витрат на правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 04.03.2026 р.

Суддя А.В. Соловйов