ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5263/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про повернення заяви про скасування судового наказу, постановлену суддею Малярчук І.А., м. Одеса,
у справі №916/5263/23
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія"
до боржника: Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради
про стягнення 113 028,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою б/н від 04.12.2023 (вх.№5845/23 від 11.12.2023) про видачу судового наказу про стягнення з Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на користь заявника заборгованості за поставлену електричну енергію у сумі 113028,42 грн та 268,40 грн судового збору.
Підставою звернення заявника з вищенаведеною заявою стало невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за укладеним між ними договором про постачання електричної енергії №37493090 від 28.12.2021 в частині здійснення повної та своєчасної сплати вартості фактично поставленої електричної енергії за період з серпня місяця по жовтень місяць 2022 року.
В порядку наказного провадження Господарським судом Одеської області видано судовий наказ №916/5263/23 від 18.12.2023 про стягнення з Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" 113028,42 грн основної заборгованості та 268,40 грн судового збору.
09.02.2026 до місцевого господарського суду надійшла заява Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради б/н від 06.02.2026 (вх.№2-181/26 від 09.02.2026) про скасування судового наказу Господарського суду Одеської області №916/5263/23 від 18.12.2023 та поновлення строку на подання цієї заяви.
В обґрунтування цієї заяви боржник послався на відсутність підтвердження безспірності заборгованості і первинних документів, а також на існування форс-мажорних обставин та неналежне повідомлення про нарахування. Щодо строків звернення з даною заявою боржник зазначив про те, що ним не було отримано жодних документів у справі №916/5263/23, а про існування останньої і відповідного судового наказу він довідався лише 22.01.2026 внаслідок того, що новим керівником Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради було зареєстровано електронний кабінет даної юридичної особи у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, після чого в цей же день керівник установи, власне, і зміг отримати доступ до усіх судових справ, пов`язаних з боржником, включаючи і справу №916/5263/23, у зв`язку з чим, на переконання боржника, останнім процесуальним днем на подання цієї заяви є 06.02.2026.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №916/5263/23 (суддя Малярчук І.А.) повернуто заяву Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради б/н від 06.02.2026 (вх.№2-181/26 від 09.02.2026) про скасування судового наказу.
Вказана ухвала мотивована тим, що заява про скасування судового наказу надійшла поза межами встановленого частиною першою статті 157 Господарського процесуального кодексу України строку, а наведені боржником підстави не є обґрунтованими для поновлення цього строку. 
Не погодившись з постановленою ухвалою, Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №916/5263/23 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви б/н від 06.02.2026 (вх.№2-181/26 від 09.02.2026).
Зокрема, апелянт наголошує на тому, що матеріали справи містять відомості про отримання судового наказу у справі №916/5263/23 від імені Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради особою, ідентифікованою як ОСОБА_1, яка не працювала у вказаній установі та не мала жодних повноважень на отримання поштової кореспонденції, адресованої боржнику. Крім того, скаржник вказує про те, що зареєстрована адреса місцезнаходження останнього розташована у районі бойових дій, що зумовлювало неможливість перебування штатних працівників на робочих місцях з міркувань безпеки, а також про те, що Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради у період з серпня місяця 2024 року по грудень місяць 2025 року фактично перебувала без керівництва, що унеможливлювало моніторинг будь-яких справ до призначення нового керівника, який в подальшому зареєстрував електронний кабінет боржника у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.
У відзиві на апеляційну скаргу №000797 від 24.03.2026 (вх.№724/26/Д1 від 24.03.2026) Товариство з обмеженою відповідальністю "Херсонська обласна енергопостачальна компанія" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради та у поновленні строку на подання нових доказів, доданих до неї, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін, посилаючись у тому числі на те, що, з огляду на невиконання відповідачем свого обов`язку з реєстрації електронного кабінету, судовий наказ у справі №916/5263/23 було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, при цьому боржником не доведено того факту, що вказаний наказ не вручався під розпис уповноваженій особі боржника.
Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що у даній справі оскаржується ухвала суду, зазначена в пункті 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, перегляд останньої за апеляційною скаргою Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 10.03.2026 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Колегія суддів вбачає, що у прохальній частині апеляційної скарги Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів, які додані до цієї апеляційної скарги.
В обґрунтування зазначеного клопотання апелянт посилається на те, що відповідні докази не подавалися до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що до постановлення оскаржуваної ухвали скаржник не знав і не міг знати, що матеріали справи містять відомості про отримання судового наказу у справі №916/5263/23 від імені Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради особою, ідентифікованою як ОСОБА_1 , яка не працювала у вказаній установі та не мала жодних повноважень на отримання поштової кореспонденції, адресованої боржнику. Крім того, апелянт стверджує про те, що матеріали справи в електронній формі, які відображені у системі "Електронний суд", не містять скан-копій доказів отримання боржником наказу, а відтак останній не міг передбачити необхідність надання до місцевого господарського суду доказів, які додані до цієї апеляційної скарги і підтверджують факт отримання наказу замість боржника сторонньою особою.
Відповідно до частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, приписи вказаної норми передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Відтак при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №916/5263/23 повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваної ухвали і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити. Навпаки, саме допущення можливості прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, які за відсутності поважних та об`єктивних причин не були подані до місцевого господарського суду, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, системність і послідовність у діяльності органів судової влади.
Учасники справи відповідно до статей 13, 42 Господарського процесуального кодексу України зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами та вживати всіх залежних від них заходів для своєчасного подання доказів на підтвердження своїх доводів. Невикористання стороною можливості подати відповідні докази до суду першої інстанції за відсутності об`єктивних перешкод не може визнаватися винятковим випадком у розумінні частини третьої статті 269 цього Кодексу. 
Винятковість випадку у розумінні частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України повинна бути підтверджена належними доказами існування обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному поданню відповідних доказів.
Процесуальні строки та правила подання доказів встановлені з метою забезпечення впорядкованості та передбачуваності судового процесу. Надання можливості без належного обґрунтування долучати нові докази на стадії апеляційного перегляду призвело б до фактичного ігнорування таких процесуальних правил та ставило б інших учасників справи у нерівне процесуальне становище.
Питання дати отримання судового наказу є визначальним для вирішення питання щодо дотримання строку на подання заяви про його скасування. Отже, відповідні обставини об`єктивно повинні були бути предметом перевірки з боку заявника ще на стадії звернення до суду першої інстанції із заявою про скасування судового наказу.
Посилання апелянта на те, що матеріали справи в електронній формі, які відображені у системі "Електронний суд", не містять скан-копій доказів отримання боржником наказу, а відтак останній не міг передбачити необхідність надання до місцевого господарського суду доказів, які додані до цієї апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки з метою перевірки достовірності зазначених доводів скаржника колегія суддів здійснила ознайомлення з даною справою у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС та встановила, що скан-копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600240479432, яке підтверджує отримання Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради судового наказу у справі №916/5263/23, прикріплене до картки судового наказу у розділі "Додатки" під повним текстом судового наказу і доступне для безперешкодного ознайомлення.
Жодного доказу на підтвердження того, що скан-копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600240479432, прикріпленого до картки судового наказу у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, не відображалася в електронному кабінеті Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради до апеляційного господарського суду не подано, а тому колегія суддів виходить з того, що апелянт, діючи розумно та обачливо, ще до звернення до суду першої інстанції з заявою про скасування судового наказу Господарського суду Одеської області №916/5263/23 від 18.12.2023 мав реальну можливість ознайомитися з вищенаведеним рекомендованим повідомленням і, як наслідок, подати докази на спростування достовірності включених до нього відомостей до місцевого господарського суду.
Фактично заявлене апелянтом клопотання спрямоване на усунення недоліків доказової бази, які мали місце під час розгляду відповідної заяви судом першої інстанції. Однак апеляційне провадження не призначене для надання стороні можливості виправити процесуальні помилки або доповнити доказову базу без наявності об`єктивних та непереборних причин їх неподання раніше.
Таким чином, беручи до уваги ненадання апелянтом до апеляційного господарського суду жодного доказу реальної неможливості подання додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги, до суду першої інстанції з дотриманням встановленого процесуальним законом строку, а також не зазначення заявником об`єктивно непереборних причин їх своєчасного неподання до місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради про поновлення строку на подання доказів, яке викладене у прохальній частині апеляційної скарги, з огляду на недоведеність останнім винятковості випадку їх своєчасного неподання до Господарського суду Одеської області.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, дійшла наступних висновків.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За умовами частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Частинами першою, другою статті 147 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
Згідно зі статтею 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Приписами статті 154 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом.
Після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу (стаття 156 Господарського процесуального кодексу України ).
В силу статті 157 Господарського процесуального кодексу України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.
Заява підписується боржником або його представником. До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті. 
У разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 158 Господарського процесуального кодексу України заява про скасування судового наказу не пізніше наступного дня передається судді, визначеному у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу. Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.
У статті 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
За умовами частин першої, другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Нормами чинного законодавства України не передбачено автоматичного поновлення судом процесуальних строків за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному конкретному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено, та чи підлягає він відновленню.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку у розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини шостої статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Всі юридичні особи, зареєстровані в Україні, зобов`язані зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі з 04.11.2023. Невиконання цієї вимоги відповідно до приписів процесуального закону тягне за собою певні негативні наслідки для такої особи.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 242 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на те, що Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради станом на дату видачі місцевим господарським судом судового наказу №916/5263/23 від 18.12.2023 не виконала визначений частиною шостою статті 6 Господарського процесуального кодексу України обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, копія вказаного судового наказу у порядку статті 156 Господарського процесуального кодексу України була направлена боржникові засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських форм і вказана самим скаржником безпосередньо в апеляційній скарзі, а саме: м. Херсон, вул. Перекопська, буд. 17.
Частинами п`ятою, шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).
При цьому до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.
За таких обставин, суд першої інстанції, направляючи боржнику рекомендованою кореспонденцією копію судового наказу №916/5263/23 від 18.12.2023 за адресою, яка вказана самим скаржником в апеляційній скарзі та значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради про видачу судового наказу у даній справі, при цьому, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів пункту 3 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України копія вищенаведеного судового наказу вважається врученою боржнику 05.01.2024 (дата отримання поштового відправлення, вказана у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0600240479432, в якому від імені одержувача проставлено підпис особою, ідентифікованою як ОСОБА_1 ).
Доводи скаржника про те, що особа, ідентифікована у відповідному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення як ОСОБА_1 , не працювала у Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради та не мала жодних повноважень на отримання поштової кореспонденції, адресованої боржнику, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки боржником при зверненні до місцевого господарського суду з заявою про скасування судового наказу не було подано жодного доказу на підтвердження вручення такого наказу сторонній особі. Більше того, такі обставини взагалі не були наведені у заяві про скасування судового наказу, у зв`язку з чим оцінка відповідним твердженням судом першої інстанції не надавалася, натомість посилання на неповноважність особи, якій було вручене адресоване боржникові поштове відправлення з судовим наказом №916/5263/23 від 18.12.2023 вперше викладені Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради саме в апеляційній скарзі.
Відтак, враховуючи наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого судовий наказ було вручено боржникові 05.01.2024 і достовірність відомостей якого останнім за допомогою належних та допустимих доказів, які були б подані до місцевого господарського суду з дотриманням встановленого процесуальним законом порядку, не спростована, колегія суддів зазначає, що строк для подання заяви про скасування судового наказу сплив 22.01.2024 (з урахуванням вихідних днів).
Однак, заява про скасування судового наказу Господарського суду Одеської області №916/5263/23 від 18.12.2023 була подана боржником лише 06.02.2026, при цьому остання містить відповідне клопотання про поновлення строку для подання цієї заяви, проаналізувавши яке, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради не наведено обґрунтованих підстав для поновлення зазначеного процесуального строку з підтвердженням їх належними та допустимими доказами.
Зокрема, доводи скаржника про те, що зареєстрована адреса місцезнаходження останнього розташована у районі бойових дій, що зумовлювало неможливість перебування штатних працівників на робочих місцях з міркувань безпеки, а також посилання апелянта на те, що про існування цієї справи і відповідного судового наказу він довідався лише 22.01.2026 внаслідок того, що новим керівником Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради було зареєстровано електронний кабінет даної юридичної особи у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС, відхиляються апеляційним господарським судом, адже Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 30.08.2024 у справі №908/3731/24 наголосив, що в умовах воєнного стану багато юридичних осіб не знаходяться за своїми офіційними адресами (зазначеними у реєстрі, статуті, укладених договорах) і у такому разі саме реєстрація електронного кабінету надає можливість особі бути обізнаною про наявні судові справи, швидко та своєчасно отримувати інформацію про подані до неї позови та ухвалені судові рішення, ефективно користуватися своїми процесуальними правами, незалежно від свого реального місцезнаходження, що сприяє виконанню завдання господарського судочинства - справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляду інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому колегія суддів вказує, що невиконання юридичною особою свого зобов`язання зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі з 04.11.2023 є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настають у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Боржник не може та не повинен намагатись отримати вигоду від власних організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, у тому числі і щодо своєчасного звернення з заявою про скасування судового наказу. Ігнорування доступних засобів отримання інформації, зокрема, через офіційні електронні сервіси судової влади, свідчить про недотримання боржником стандарту розумної процесуальної поведінки. Відтак посилання на необізнаність щодо виданого судового наказу не узгоджується з принципом належної процесуальної обачності та не може визнаватися об`єктивною перешкодою для своєчасної подачі заяви про скасування такого наказу.
Несвоєчасне виконання обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі не може розглядатися як об`єктивна перешкода для реалізації процесуальних прав, оскільки такий обов`язок прямо встановлений законом і спрямований на забезпечення оперативності та доступності правосуддя. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, ігнорування передбачених законом способів комунікації із судом є проявом неналежної процесуальної поведінки та не створює для особи привілеїв у вигляді поновлення процесуальних строків.
Реалізація права на подання заяви про скасування судового наказу не може залежати від моменту, коли боржник фактично вирішив скористатися таким правом. Протилежний підхід означав би можливість довільного у часі перегляду судових наказів, що суперечить природі процесуальних строків як інструменту забезпечення ефективності та завершеності судового розгляду.
Забезпечення права на доступ до суду не є абсолютним і повинно здійснюватися у розумному балансі з іншими складовими верховенства права, зокрема, принципом правової визначеності. Встановлення чітких процесуальних строків та наслідків їх пропуску є легітимним засобом досягнення такого балансу, а їх дотримання - необхідною умовою довіри до судової системи.
Обов`язок доведення наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню з заявою про скасування судового наказу, покладається саме на боржника. Такий обов`язок включає не лише наведення відповідних доводів, але й подання належних, допустимих та достатніх доказів їх існування. Непідтверджені припущення або загальні посилання на складні обставини не можуть вважатися виконанням цього обов`язку та не створюють підстав для відступу від імперативних приписів процесуального закону.
Враховуючи викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що несвоєчасне звернення з заявою про скасування судового наказу, з огляду на наведені боржником доводи, які не підтверджені належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами, не зумовлене обставинами, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення учасника справи та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення зазначеної процесуальної дії, натомість подання зазначеної заяви з істотним пропуском визначеного процесуальним законом строку зумовлене виключно власною недбалістю заявника, який виступаючи боржником у даній справі, не проявив інтересу до цієї справи, хоча, діючи розумно та обачливо, повинен був розуміти наслідки своєї пасивної поведінки, тим більше, що в силу частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Твердження апелянта про зміну керівництва колегією суддів оцінюються критично, оскільки зміна керівника або інших органів управління юридичної особи та труднощі в організації своєчасного виконання її працівниками своїх професійних обов`язків є виключно проблемою внутрішньої організації роботи такої юридичної особи, а тому зазначені скаржником підстави не є тими обставинами, які перешкоджають звернутися з заявою про скасування судового наказу в межах встановленого законом строку, адже вони є суб`єктивними (такими, що залежать виключно від організації роботи боржника).
Боржник зобов`язаний діяти добросовісно та розумно, забезпечуючи належну організацію своєї діяльності, у тому числі контроль за судовими провадженнями, в яких він бере участь. Невиконання внутрішніх управлінських функцій, зокрема, зміна керівництва чи неналежна передача документації, не може покладатися на суд або іншу сторону спору як підстава для поновлення процесуальних строків, оскільки такі обставини перебувають у сфері контролю самої юридичної особи. Тобто обставини, пов`язані зі зміною органів управління чи неналежним виконанням повноважень окремими посадовими особами, не можуть визнаватися такими, що мають ознаки об`єктивної непереборності. Юридична особа є самостійним суб`єктом права і несе ризики організації власної діяльності, включаючи забезпечення належного представництва та захисту своїх інтересів у суді.
Самі по собі посилання на складну безпекову ситуацію не свідчать автоматично про наявність обставин непереборної сили у розумінні процесуального закону. Для визнання таких обставин підставою для поновлення строку необхідним є доведення їх прямого, безпосереднього та невідворотного впливу на можливість вчинення конкретної процесуальної дії у визначений законом строк, що скаржником у даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами. Зокрема, боржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що у період з січня місяця 2024 року по січень місяць 2026 року безперервно існували обставини, які унеможливлювали доступ боржника до поштового зв`язку, використання електронних сервісів або делегування повноважень представнику для здійснення належного процесуального захисту. За відсутності такого причинно-наслідкового зв`язку посилання на воєнний стан має загальний характер і не може визнаватися поважною причиною пропуску строку.
Процесуальний строк звернення з заявою про скасування судового наказу, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте боржник, звертаючись з такою заявою з істотним пропуском строку, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на подання заяви про скасування судового наказу Господарського суду Одеської області №916/5263/23 від 18.12.2023.
Враховуючи те, що доводи апелянта стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при постановленні оскаржуваної ухвали від 11.02.2026 про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №916/5263/23 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №916/5263/23 - без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальну установу з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 07.04.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук