ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4351/24 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Мороза В.Ф., Чередко А.Є., 
розглянувши матеріали заяви представника  ОСОБА_1 адвоката Алістратової Олени Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/4351/24 
за позовом  ОСОБА_1 , м. Дніпро 
до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет", м.Дніпро 
про визнання недійсним рішення загальних зборів 

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить визнати недійсним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" від 21.01.2024, оформлене відповідним протоколом.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 . У квартирі керівника ОК "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" ОСОБА_2 , 21.01.2024 відбулися загальні збори членів кооперативу. Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок скликання загальних зборів, а саме: загальними зборами не затверджено порядку денного загальних зборів членів кооперативу; загальні збори проведено за відсутності кворуму; порушено порядок голосування на загальних зборах учасників (засновників) кооперативу, оскільки його та більшість інших членів кооперативу не було повідомлено належним чином про дату, час та питання порядку денного, у зв`язку з чим він не був присутнім на загальних зборах 21.01.2024.
Зазначені порушення є підставою для визнання рішення загальних зборів від 21.01.2024 недійсними.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/4351/24 позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" від 21.01.2024, оформлене протоколом № 1.24.
Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" м. Дніпро на користь ОСОБА_1 м. Дніпро витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет", в якій просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Чередко А.Є., Мороз В.Ф.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2026 по справі №904/4351/24 апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/4351/24 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2025 у справі №904/4351/24 – залишено без змін. Судові витрати Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет" за подання апеляційної скарги на рішення суду покладені на заявника апеляційної скарги.
В свою чергу, 21.02.2026 (зареєстровано судом 23.02.2026) до суду від представника  ОСОБА_1 адвоката Алістратової Олени Іванівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №904/4351/24, у якій остання зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначав попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. і в судових дебатах наголошено, що такі докази будуть подані протягом 5 днів з моменту ухвалення постанови, відтак, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Чередко А.Є., Мороз В.Ф.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2026 заяву призначено до розгляду в письмовому провадженні, відповідно до ст.244 ГПК України.
03.03.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якій відповідач зазначає, що:
- на момент подання даного заперечення повний текст постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2026 так і не оприлюднений, а тому в повній мірі викласти свої заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення з урахуванням можливих мотивів та висновків зроблених апеляційних судом при ухваленні рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги є неможливим апріорі;
- вважає, що заявлена Позивачем сума до стягнення не відповідає критеріям співмірності, розумності та реальності і є неспівмірними; 
- звертає увагу суду, що витрати позивача заявлені до відшкодування на стадії апеляційного перегляду справи не є співмірними з часом затраченим адвокатом на подання відзиву на апеляційну скаргу та участі в одному судовому засіданні, тим паче, що позивачем не було надано ані додаткових аргументів чи то доказів на стадії перегляду рішення суду в апеляційній інстанції, а сам виступ адвоката звівся до формальних фраз процесуального характеру. Окрім того, ОК це обслуговуючий кооператив, єдиною метою якого є здійснення управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_2 , і стягнення з нього коштів на підставі незаконних та протиправних рішень, тим паче у воєнний стан, є двічі злочином. 

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву представника  ОСОБА_1 адвоката Алістратової Олени Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі №904/4351/24 в апеляційній інстанції та відповідні заперечення відповідача, колегія суддів встановила наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
У першій заяві по суті справи (позовній заяві) позивач наголошував на судових витрат, зокрема і на правничу допомогу і зазначив їх орієнтовний розмір – 17 933,60 грн. (з яких: правових аналіз, збір доказів, підготовка і подання позову – 12 000 грн, участь представника у судовому засіданні 2000 грн, судовий збір – 3633,60 грн, поштові витрати 300 грн).
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач також зазначив, що розмір судових витрат становить 8 000 грн і до відзиву надані:
- копія ордеру АЕ № 1309686 від 14.08.2024 – на 1 арк;
- докази надсилання стороні по справі.
За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів бере до уваги, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21, пославшись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, наголосила:
- якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;
- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
У постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду врахував, що рішення суду першої інстанції було ухвалене 27.12.2022, при цьому позивач звернувся із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої додав докази їх понесення, протягом п`яти днів після його ухвалення (03.01.2023). Докази були датовані за період з 09.12.2021 до 03.08.2022, тобто до моменту постановлення рішення суду першої інстанції; погодився з позицією суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки її зміст не містив обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Верховний Суд, здійснюючи касаційний перегляд господарських справ, також неодноразово посилався на зазначені висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови від 04.06.2025 у справі №912/2005/24, постанови від 25.09.2024 у справі № 910/1007/22, від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22, від 12.12.2024 у справі № 911/826/23, від 28.01.2025 у справі № 910/5810/24, від 12.03.2025 у справі №910/87/24, від 25.03.2025 у справі №910/11352/24, від 15.04.2025 у справі №910/6138/24).
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення можуть бути прийняті докази понесення витрат на правничу допомогу, які датовані після його ухвалення або, якщо вони датовані до ухвалення судового рішення, - в разі визнання поважними підстав їх неподання до судових дебатів, в інакшому випадку (якщо докази датовані до ухвалення судового рішення і сторона не заявляє клопотання про визнання поважними підстав неподання таких доказів до судових дебатів) – такі докази не можуть бути прийняті судом і в задоволенні відповідної заяви сторони слід відмовити. 
Суд звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено орієнтовний розмір витрат в сумі 8 000 грн. і зроблена заява, що відповідні докази будуть подані додатково в строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України. Постанову суду ухвалено 17.02.2026, а 21.02.2026 позивачем подана суду заява (зареєстрована 23.02.2026), отже, останнім дотримано строк, визначений у ч.8 ст.129 ГПК України.
До заяви від 21.02.2026 про долучення доказів заявником надані:
- угода про надання правничої допомоги від 17.07.2024; 
- додаткова угода від 26.05.2025;
- Акт приймання-передачі правничої допомоги від 18.02.2026;
- детальний розрахунок судових витрат; 
- рахунок №18/02-2026 від 18.02.2026; 
- Витяг з кабінету платника податків щодо адвоката, як особи, що займається професійною незалежною діяльністю; 
- ордер серії АЕ № 1309686 від 14.08.2024, в якому міститься посилання на свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1995 від 21.04.2009;
- Квитанцію про надсилання стороні.
Таким чином, докази прийняття позивачем правничих послуг створені після ухвалення судового рішення (постанови), що є підставою для їх прийняття судом. 
Так, 17.07.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом О.І. Алістратовою укладено Угоду про надання правничої допомоги, де предметом Угоди визначено наступне: надання Захисником/Представником правничої допомоги, здійснення захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів, представництво Клієнта у Господарському Суді Дніпропетровської області про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет"" від 21.01.2024.
26.05.2025, у зв`язку із апеляційним оскарженням Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет"" судового рішення, між Білозубенко В.С. та Адвокатом укладена додаткова угода на надання правничої допомоги у Центральному апеляційному господарському суді. 
Відповідно до п 3 Додаткової Угоди, розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксована сума) і внесення за правові послуги Захисника, у відповідності зі ст. 30 Законом України від 05 липня 2012 року №5076-ІV «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються за домовленістю між Захисником та Клієнтом. 
Пунктом 4 Додаткової угоди визначено, що Сторони домовилися про розмір гонорару за участь та надання правничої допомоги у апеляційному проваджені становить 6 000,00 грн. (шість тисяч грн) 00 коп. та має бути сплачений у безготівковій формі, протягом 10 (десяти) банківських днів після набуття чинності судового рішення на підставі виставленого та направленого рахунку та Акту приймання-передачі наданих правничих послуг, та окремо Клієнтом сплачується фіксована оплата за участь Представника у судовому засіданні у розмірі 2 000,00 грн.
Таким чином, розмір витрат на правову допомогу, яку позивач поніс і вважає необхідним компенсувати за рахунок відповідача, складає 8 000,00 грн, який є фіксованим.
За змістом акту виконаних робіт від 18.02.2026 адвокат Алістратова О.І. передала (надала), а Клієнт прийняв наступні роботи (послуги):
1. Підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу ОК «ЖБК №87 «Університет» на рішення від 08.04.2025 у справі №904/4351/24 – 6000 грн;
2. Участь адвоката у судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду по справі №904/4351/24 – 17 лютого 2025 року – 2000 грн.
Клієнтом прийняті вищенаведені послуги на загальну суму 8000 грн.
Послуги прийняті замовником без зауважень щодо якості і вартості роботи. 
Адвокатом виставлено позивачу рахунок №18/02-2026 від 18.02.2026 на суму 8000 грн.
Матеріалами справи підтверджується надання позивачу правової допомоги і складання процесуальних документів у справі в суді апеляційної інстанції адвокатом Алістратовою Оленою Іванівною згідно з ордером серії АЕ № 1309686 від 14.08.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1995 від 21.04.2009.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. 
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19). 
Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням задоволення позову і залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати покладаються на відповідача.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/22, з посиланням на постанову об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Як зазначено вище, відповідач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 8 000 грн. 
Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". 
З огляду на викладене, обставини щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу у вказаному вище розмірі доведені позивачем згідно з положеннями ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Доводи Відповідача щодо завищення розміру цих витрат є декларативними, не підтверджені доказами. 
Здійснивши аналіз матеріалів справи і доказів понесення витрат позивача на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги позивача та вважає необхідним стягнути з відповідача 8000,00 грн. понесених позивачем витрат в суді апеляційної інстанції.
При цьому, доводи відповідача, викладені у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу не приймаються, з урахуванням висновків, наведених у додатковій постанові ВП ВС від 08.10.2025 по справі №910/2546/22, зокрема, що: - самі лише посилання сторони на неспівмірність витрат на правничу допомогу та незгода з їх розміром без надання доказів такої неспівмірності не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу; - твердження про те, що правова позиція сторони була сталою, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а адвокат був обізнаний з обставинами справи, самі по собі не спростовують обґрунтованості заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу; - cтягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, проте сама наявність такого твердження без доказів надмірності тягаря для платника не є підставою для відмови у стягненні витрат.
Оскільки відповідачем жодним доказом не підтверджена неспівмірність витрат на правничу допомогу і наявність ознак надмірного тягаря для заявника (відповідача), безвідносно до його статусу, такі доводи вважаються декларативними і не заслуговують на увагу. 
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника  ОСОБА_1 адвоката Алістратової Олени Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі №904/4351/24 – задовольнити. 
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №87 "Університет", м.Дніпро на користь ОСОБА_1 , м.Дніпро, 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткової постанови підписаний 24.03.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко