Справа № 206/1635/26 
Провадження № 2-о/206/85/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2026 Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Поштаренко О.В.
за участю секретаря с/з Содоль М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Днпрі Дніпровського міжрегіонального управлінняі Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-
ВСТАНОВИВ:
До суду від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення факту смерті. 
В обґрунтування своїх вимог представник заявника посилається на те, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтвержує свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати ОСОБА_2 померла, яка була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 16.01.2026, що видане незаконними органами (установами), які знаходяться на непідконтрольній державній владі України. Зареєструвати смерть матері, у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, в ОСОБА_1 не має можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті також неможливо. Встановлення цього факту, має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть та реалізації в подальшому всіх належних прав та свобод громадянина України.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Представник заявника адвокат Виприк С.О. подав до канцелярії суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі та без участі заявниці, заяву про встановлення факту смерті підтримав та просив її задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Днпрі Дніпровського міжрегіонального управлінняі Міністерства юстиції України - в судове засідання не з`явився.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 . (а.с.11).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у м. Амвросіївка у віці 90 років, на підтвердження чого заявником долучено свідоцтво про смерть № НОМЕР_3 видане Амвросіївським районним відділом запису актів цивільного стану Управління РАЦС від 16.01.2026 року, що використовується на тимчасово окупованій території (а.с.18).
Отримати свідоцтво про смерть в установленому порядку неможливо через окупацію російської федерації.
Так, ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті, що відповідає п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, відносно матері заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Амвросіївка, Донецької області, Україна.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними.
Тобто, будь-які свідоцтва про смерть, видані на тимчасово окупованій території, не мають юридичної сили на території України.
Статтею першою 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки, це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.
Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю заявника, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Амвросіївка.
Даючи оцінку допустимості наданим представником заявника доказів, а саме свідоцтву про смерть, як документу, що виданий установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Крім того, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та можливості заявника оформити його спадкові права, суд, як виняток, приймає до уваги надані заявником та його представником документи та оцінює їх в сукупності з копіями інших документів та приходить до обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги слід задовольнити та встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Амвросіївка, Донецької області, Україна.
З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин заява підлягає задоволенню.
Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-13, 33-34, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 293-294, 315-317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ), заінтересована особа: Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Днпрі Дніпровського міжрегіонального управлінняі Міністерства юстиції України (49081, м.Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 14, код ЄДРПОУ 33340014) про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, уродженка с. Дмитровка, Знаменівський район Кіровоградської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Амвросіївка Амвросіївського району, Донецької області, Україна.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Поштаренко