ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	Львів	Справа № 438/1607/25 пров. № А/857/55007/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2025 року (ухвалене головуючою-суддею Ткачовою С.М. в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Бориславі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - поліцейського відділення поліції №2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Дольського Андрія Романовича) про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5853705 від 03.10.2025 та закрити провадження у адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18.11.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поліцейський не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність складення ним оспорюваної постанови. Вказує, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню, в тому числі у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 03.10.2025 поліцейським відділення поліції №2 (м. Трускавець) Дрогобицького РВП ГУ НП Дольським А.Р. було винесено постанову серії ЕНА №5853705, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
За змістом оспорюваної постанови, ОСОБА_3 03.10.25 о 09 год 46 хв у м. Трускавці по вул. Стуса Василя, 4, керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п.2.3 “в” Правил дорожнього руху (далі - ПДР).
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_3 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином задокументовано та доведено належними і допустимими доказами факт вчинення позивачем дій, які містять склад правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Натомість позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували правомірність оспорюваної постанови. Також не надав доказів що він має спеціальне право, передбачене ПДР, не користуватися засобами пасивної безпеки.
Проте, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.
Пунктом 2.3 «в» ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, користуватися засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки) на автомобілях обладнаних ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.
Відповідальність за вказане порушення ПДР передбачена ч.5 ст.121 КУпАП.
Стаття 280 КУпАП покладає обов`язок на посадову особу при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події, складу адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України, докази суду надають учасники справи.
Згідно ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП відповідно до оспорюваної постанови, за твердженням відповідача, відбулось у зв`язку з тим, що позивач керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п.2.3 “в” ПДР.
Колегією суддів встановлено, що на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, відповідачем не зафіксовано.
Відповідач не надав жодних доказів, які підтверджували участь позивача в описаній в спірній постанові події, що є ключовим у вирішенні цього спору. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху інспекторами патрульної поліції може бути доказом у справі у випадку його фіксування у встановленому законом порядку.
Таким чином, фактично єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, є оспорювана постанова.
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, оскільки така є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження вказаних у ній обставин.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Проте, в оспорюваній постанові не наведено жодного доказу винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.
Таким чином, відповідач не довів факт руху позивачем на автомобілі з непристебнутим ременем безпеки.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування. 
Проте, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. 
Згідно п.3 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 286, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2025 року по справі №438/1607/25 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - поліцейського відділення поліції №2 (м.Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Дольського Андрія Романовича) про скасування рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5853705 від 03 жовтня 2025 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук