КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№33/824/920/2026

П О С Т А Н О В А 

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року місто Київ
справа №752/1500/25

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
при секретарі Балковій А.С.,

за участю:
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника-адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковальова Станіслава Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник-адвокат Ковальов С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що відповідно до обставин які зафіксовані на місці зупинки водія ОСОБА_1 , працівник поліції який його зупинив не повідомив водію про жодні виявлені ознаки сп`яніння у останнього.
Вказував, що проведена працівниками поліції процедура за ст.266 КУПАП та Інструкцією №1452/735 щодо виявлення стану сп`яніння у водія ОСОБА_1 на місці зупинки є незаконною, а зібрані докази в порядку ст.251 КУПАП зібрано з істотним порушенням встановленого порядку, а отже відповідно до ст.7 КУПАП не можуть слугувати належними і допустимими доказами у справі.
Зазначав, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту щодо явної технічної несправності та некоректної роботи алкотестера Драгера 7510, який використовували працівники поліції для огляду ОСОБА_1 , про що свідчить неспроможність Драгера видати результат огляду після неодноразових спроб, нестандартні звуки при роботі Драгера, висновки самих працівників поліції про поломку Драгера, що унеможливлює використання показань Драгера 7510, як доказу.
Посилався на те, що алкотестер Драгер 7510, був несправним, тому водій ОСОБА_1 не визнав його результати та повідомив, що він поїде до лікаря-нарколога для проходження медичного огляду.
Вказував, що у зв`язку з тим, що фактично огляд на місці зупинки було проведено працівниками поліції з порушенням ст.266 КУПАП та Інструкції №1452/735, відповідно до принципу плодів отруєного дерева, складене направлення водія до КМНЛ «Соціотерапія» також не відповідає ст.7 КУПАП і не може слугувати належним і допустимим доказом у справі.
Зазначав, що неможливість проведення медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній відмовився від підпису форми №003-6/0 (в якій нічого не вказується про огляд на стан сп`яніння, а зазначається про діагностику та лікування захворювань), але не відмовлявся від самого огляду - є неправомірним. 
Посилався на те, що ототожнення працівниками поліції відмови від підпису такого документа з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння, та складання на цій підставі протоколу за ст.130 КУпАП за відсутності дійсної події та складу даного правопорушення є протиправним.
Вказував, що вимога лікаря-нарколога ОСОБА_2 щодо заповнення і підписання Форми №003-6/о водієм ОСОБА_1 є незаконною, оскільки складання згоди за Формою №003-6/о не передбачена Інструкцією №1452/735, якою зобов`язаний керуватися лікар-нарколог при проведенні медичного огляду водія по направленню працівників поліції. 
Дії поліції та лікаря-нарколога об`єктивно породжують сумніви щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з чим провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Зазначав, що обставини викладені у протоколі не підтверджуються сукупністю доказів у справі, а отже є реальні сумніви у доведеності вини ОСОБА_1 у правопорушенні п.2.5 ПДР України. 
Також захисник-адвокат Ковальов С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року.
В обґрунтування вимог, посилався на те, що оскаржувана постанова була винесена 07 жовтня 2025 року, не погодившись із оскаржуваною постановою ним через систему «Електронний суд» було подано апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.
Зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року було повернуто його апеляційну скаргу у зв`язку з не наданням адвокатом належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.
Посилався на те, що постанова Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року була доставлена до його електронного кабінету 17 січня 2026 року.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Кухаренко О.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Кухаренко О.В., проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 07 жовтня 2025 року.
Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову 09 жовтня 2025 року (а.с.136).
Апеляційна скарга захисника-адвоката Ковальова С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 була подана у десятиденний термін з моменту ухвалення оскаржуваної постанови, а саме 16 жовтня 2025 року.
Постановою судді Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Ковальова С.С., подану в інтересах ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, оскільки адвокатом Ковальовим С.С. не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.
Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції, копію постанови суду від 12 січня 2026 року було доставлено до електронного кабінету адвоката Ковальова С.С. 19 січня 2026 року (а.с.164).
Апеляційна скарга захисника-адвоката Ковальова С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 повторно була подана 19 січня 2026 року.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити. 
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до п.п.2, 3, 6, 7 вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а за змістом п.8 Порядку №1103 від 17 грудня 2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №201560, 21 грудня 2024 року о 01:10 год. в м. Києві по вулиці Пирогівський шлях, 34-Г, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Suzuki Grand Vitara д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу - газоаналізатора Drager Alcotest 7510, результат 0,99 % (проміле). З результатами водій не погодився, від проходження огляду у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2024 року серії ЕПР №201560;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 грудня 2024 року;
рапортом командира взвода №2 роти №1 батальйону №3 полку №1 УПП в м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Колесника В.О., в якому зазначено, що 21 грудня 2024 року о 01:00 год. під час патрулювання Голосіївського району в м. Києві по вулиці Пирогівський шлях, 34-Г було зупинено транспортний засіб Suzuki Grand Vitara д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . В ході спілкування з останнім в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. В подальшому ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що водій погодився, результат тесту 0,99 % (проміле), з результатом останній не погодився, тому йому було запропоновано пройти огляд у лікаря-нарколога. По прибутті до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» при спілкуванні водія з лікарем-наркологом, ОСОБА_1 відмовився підписувати добровільну згоду та відмовився від проходження огляду;
відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції №472257, №473816.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, на запитання працівника поліції чи вживав ОСОБА_1 алкоголь, останній відповів, що ні (00:45:09, Диск 1). Працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та повідомлено йому, що в нього наявний запах алкоголю, на що останній погодився пройти огляд на місці зупинки (00:45:10, Диск 1, 00:45:17, Диск 2). З дій ОСОБА_1 вбачається, що останній неодноразово ухилявся від проходження огляду на приладі Драгер (00:48:53, 00:53:35, 01:05:45, Диск 1). На повторне запитання працівника поліції чи вживав ОСОБА_1 алкоголь, останній відповів, що вживав в день не багато (00:52:20, Диск 1). За наслідком проведеного огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер результат показав 0,99 % (проміле) з яким водій не погодився (01:09:19-01:10:32, Диск 1). В наслідок чого працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у лікаря-нарколога, на що останній погодився (01:10:58, Диск 1). У лікаря нарколога ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (01:29:36, Диск 1). Після чого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, зазначив, що він відмовляється щось проходити (01:30:26, Диск 1). На запитання лікаря-нарколога: «Відмова, да?», останній відповів, що так (01:30:29, Диск 1), на що лікар-нарколог зазначив, що він фіксує відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (01:30:29, Диск 1) В подальшому працівниками поліції було складено на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення та ознайомлено останнього з ним (02:27:44, Диск 1).
Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Доводи апелянта про незаконність дій лікаря-нарколога ОСОБА_2 про відмову в проведенні медичного огляду та вимоги щодо заповнення та підписання форми №003-6/о та те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а не погоджувався підписувати «Згоду», суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи ОСОБА_1 взагалі не говорив, що не бажає підписувати згоду, а фактично перед заповненням форми зазначив саме про відмову щось проходити.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту щодо явної технічної несправності та некоректної роботи алкотестера Драгера 7510, який використовували працівники поліції для огляду ОСОБА_1 , про що свідчить неспроможність Драгера видати результат огляду після неодноразових спроб, нестандартні звуки при роботі Драгера, висновки самих працівників поліції про поломку Драгера, що унеможливлює використання показань Драгера 7510, як доказу, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що оскільки ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на приладі Драгер, після чого працівниками поліції йому було запропоновано проїхати до медичного закладу на, що останній погодився, а в подальшому в медичному закладі відмовся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. В наслідок чого на нього було складено протокол про порушення ним п.2.5. ПДР України, за відмову від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги не встановлено порушень лікарем-наркологом та працівниками поліції норм КУпАП, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції не встановлено.
Докази, які містяться в матеріалах справи відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності є достатніми та переконливими для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5, ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковальова Станіслава Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: Борисова О.В.