ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2026 Справа № 917/2085/25 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали
за позовною заявою Комунального підприємства "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради, вул. Калинова, 2 А, м. Перещепине, Самарівський район, Дніпропетровська область, 51220 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", шлях Київ-Харків, корпус 134 км., Пирятинський район, Полтавська область, 37043
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Новакс Трейд", проспект Гагаріна, буд. 4, кімн. 45/1, м.Харків, Харківська обл., 61010
про стягнення 76 137,60 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.
Без виклику учасників справи,

установив:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Комунальне підприємство "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" 76 137,60 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 06.11.2024 між сторонами Договору про закупівлю № 06/11.
Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 в частині поставки палива на суму 76 137,60 грн, сплачену позивачем на виконання вказаного договору, а також не повернув позивачу вказані кошти на його вимогу.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія виписки з ЄДР КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради; копія Витягу з реєстру платників податків на додану вартість № 1904234500012 КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради; копія Статуту КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради; копія Розпорядження Перещепинської міської ради від 04.03.2025 року № 58-к, щодо призначення Канівця А.О. на посаду начальника КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради; копія наказу КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради від 05.03.2025 року № 9-к, щодо призначення Канівця А.О. на посаду начальника КП "Перещепине-вода 365" Перещепинської міської ради; копія інформаційної довідки стосовно діяльності ТОВ "Гарант ойл Групп"; копія інформаційної довідки стосовно діяльності ТОВ "Новакс Трейд"; копія Договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 року; копія Додатку № 1 до Договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 року (специфікація); копія Додатку № 2 до Договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 року (перелік заправних станцій АЗС); копія Додаткової угоди № 1 до Договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 року щодо зменшення суми Договору; копія Додатку № 1 до Додаткової угоди Договору про закупівлю № 06/11 від 06.11.2024 року (специфікація на зменшення товару); копія видаткової накладної № Рн241108/008 від 13 листопада 2024 року щодо надання Постачальником талонів на товар; копія звіту про договір закупівлі, укладений без використання електронної системи закупівель UА-2024-10-31-001723-а; копія зразка талонів на товар мережі АЗС "Авіас" дизельне пальне; скрин сайта мережі АЗС "Авіас"; копія фіскального чеку ФН 3001039771 на товар у вигляді дизельного палива виданого 28.11.2024 року на АЗС "Авіас" ТОВ "Новакс Трейд" КП "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради на суму 2039,60 грн; копія квитанції АТ "Укрпошта" від 19.08.2025 року № 5122000402776; копія опису вкладення у цінний лист № 5122000402776.
Відповідач у відзиві на позов (вх. № 16750 від 29.12.2025, створений у підсистемі "Електронний суд" 26.12.2025) заперечує проти позовних вимог, посилаючись, зокрема, на наступне :
- відповідач повністю та належним чином виконав свої зобов`язання перед позивачем по договору № 06/11 від 06.11.2024 року та поставив йому товар у передбачені договором строк, кількості та номенклатурі, і з боку позивача жодних претензій щодо отриманого за видатковою накладною № Рн 241108/008 від 13.11.2024 товару не було;
- позивач протягом дії Договору № 06/11 від 06.11.2024 року визначеного у п. 11.1 Договору – до 31.12.2024 року жодного разу не звертався до ТОВ "Гарант Ойл Групп" з вимогою про його розірвання внаслідок порушення умов, в тому числі в частині поставки товару, що на думку відповідача також свідчить про належне виконання останнім умов Договору № 06/11 від 06.11.2024 року;
- до позову не надано жодних доказів, що у позивача залишились не отоварені талони на 1540 літрів Дизельного палива на суму 76 137,60 грн з ПДВ 12 689,60 грн;
- до позову не надано доказів на підтвердження того, що від відповідача були отримані талони бренду "Авіас" і саме в рамках Договору № 06/11 від 06.11.2024 року;
- позивачем не надано жодних доказів відмови в отоваренні йому талонів на відповідних АЗС при пред`явленні талонів, а також не надано доказів, що всі вказані в Додатку № 2 до Договору АЗС не проводять видачу пального та не працюють, і це вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог та є підставою для відмови у їх задоволенні.
Крім того, відповідач у означеному відзиві просить суд про таке :
1) поновити процесуальний строк на подання відзиву;
2) залишити позовну заяву у справі № 917/2085/25 без руху, оскільки її подано без додержання вимог п. 2 та п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України;
3) проводити розгляд справи № 917/2085/25 в порядку загального позовного провадження;
4) проводити всі засідання по справі № 917/2085/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon, за участю представника ТОВ Гарант Ойл Групп.
12.01.2026 позивач надав відповідь на відзив (вх. № 237 від 12.01.2026), у якій наведені додаткові доводи в обґрунтування позовних вимог з врахуванням наведених відповідачем заперечень. Крім того, позивач просить суд поновити процесуальний строк на подання відповіді на відзив.
Інших заяв по суті спору до суду не надходило.
2. Процесуальні питання, вирішені судом.
11.11.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" про стягнення 76 137,60 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 06.11.2024 між сторонами Договору про закупівлю № 06/11.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 справу № 917/2085/25 розподілено судді Ківшик О.В.
Суд ухвалою від 17.11.2025 року позовну заяву Комунального підприємства "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради залишив без руху, встановив спосіб усунення недоліків та надав позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.
27.11.2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2025 року про залишення позовної заяви без руху (вх. № 15328), недоліки усунуті в строк та спосіб, встановлений судом. 
Суд ухвалою від 19.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.
Крім того, суд ухвалою суду від 19.12.2025 залучив Товариство з обмеженою відповідальністю "Новакс Трейд" до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.
Щодо заявлених відповідачем у відзиві клопотань суд зазначає таке.
Стосовно клопотання про поновлення процесуального строку на подачу відзиву на позов суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.12.2025 отримана відповідачем засобами електронного зв`язку через систему "Електронний суд" 10.12.2025 о 16:37, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету особи (арк.с. 131).
Оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 917/2085/25 вручено відповідачу 10.12.2025, то п`ятнадцятиденний строк для подання відповідачем відзиву на позов сплинув 25.12.2025.
В той же час, відзив на позов відповідач подав 26.12.2025 (отриманий судом 29.12.2025).
Пропуск строку для подання відзиву відповідач обґрунтовує введенням в Україні режиму воєнного стану під час якого регулярно мають місце повітряні тривоги (особливо у Полтавській області де тривоги можуть бути оголошені по кілька разів на день та у робочий час) та існує загроза ракетних обстрілів, а також здоров`ю та життю працівників відповідача, і також відбуваються регулярні та тривалі відключення електропостачання, що суттєво впливає на можливість дотримання процесуальних строків встановлених ГПК України. При цьому відповідач посилається на відповідні рекомендації Ради суддів України та практику Верховного Суду щодо роботи судів в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.
За змістом ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази.
Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву додаються, зокрема, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
За ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Процесуальні права здійснюються відповідно до принципів змагальності (ст. 13 ГПК України) та диспозитивності (ст. 14 ГПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" по. 4436/07 від 03.07.2014 зазначено, що "ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом".
У п. 5.16 постанови від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19 Верховний Суд зазначив, що оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA ("Зубац проти Хорватії") від 5 квітня 2018 року).
Враховуючи, що пропуск строку не є значним, в зв`язку з необхідністю забезпечення рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін, суд на підставі ст. 119 ГПК України суд визнав причини пропуску процесуального строку для подання відзиву поважними та клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву задовольнив.
Щодо клопотання відповідача про залишення Позовної заяви у справі № 917/2085/25 без руху суд зазначає наступне.
Відповідач вказує, що у порушення п. 2 та п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача та/або у інших осіб, оригіналів письмових доказів копії яких додані до позову, а також відомостей про наявність або відсутність у сторін електронних кабінетів.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про прийняття позовної до розгляду судом було перевірено наявність електронних кабінетів в учасників цієї справи.
Також, при вирішенні цього клопотання судом враховано, що у відповіді на відзив позивач вказав, що оригінали доказів наявні у позивача.
При вирішенні даного клопотання суд враховує позицію Верховного суду у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/191/22, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки позивач повідомив відомості, відсутність яких, на переконання відповідача мали бути підставою для залишення позову без руху, суд не вбачає необхідності для залишення позову по цій справі, а отже клопотання відповідача задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання відповідача проводити розгляд справи № 917/2085/25 в порядку загального позовного провадження суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Також згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, даний спір про стягнення заборгованості за договором поставки № 06/11 від 06.11.2024 у розмірі 76 137,60 грн носить малозначний характер.
З огляду на положення вищевказаних норм, малозначні справи та справи, визнані такими судом, можуть бути розглянуті виключно в порядку спрощеного позовного провадження.
Питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина 1 статті 250 ГПК України).
З аналізу статей 247 - 250 ГПК України вбачається, що відповідач має право звернутися до суду із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження лише у разі, коли суд за наслідками розгляду клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження вирішив розглядати у спрощеному провадженні справу, яка не є (або не визнана судом) малозначною, та визначив відповідачу строк для подання таких заперечень.
Однак, ця справа є малозначною відповідно до закону (п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України), про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі від 09.12.2025, а отже, з огляду на положення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 247 ГПК України, вона може бути розглянута виключно за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи викладене, клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволенню не підлягає. Крім того, на даному етапі розгляду справи суд не вбачає необхідності проводити розгляд справи за участю представників сторін (частини 5 та 6 статті 252 ГПК України).
Суд додатково звертає увагу відповідача на те, що розгляд справи у спрощеному провадженні (без проведення засіданні) жодним чином не впливає на процес дослідження та оцінки доказів, наявних у матеріалах справи; не обмежує сторони у поданні своїх клопотань, заяв, доводів, заперечень та доказів у їх обґрунтування; не звільняє суд від обов`язку мотивувати та належним чином обґрунтувати своє рішення у справі.
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про забезпечення можливості представнику ТОВ "Гарант Ойл Групп" брати участь у всіх судових засіданнях у справі № 917/2085/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Стосовно клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив, суд зазначає наступне.
За ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи, що пропуск строку не є значним, в зв`язку з необхідністю забезпечення рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін, суд на підставі ст. 119 ГПК України суд визнав причини пропуску процесуального строку для подання відповіді на відзив поважними та клопотання позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив задовольнив.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, суд здійснює розгляд справи №917/2085/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
06.11.2024 року між Комунальним підприємством "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради (далі - Замовник або Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (далі - Постачальник) було укладено Договір про закупівлю № 06/11 (далі - Договір, арк.с. 46-53)
У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне :
- за цим Договором Постачальник зобов`язується протягом 2024 року та відповідно до умов, зазначених у Договорі передати Покупцеві "Дизельне паливо (для генераторів) (Код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09130000-9 Нафта і дистиляти) на АЗС Постачальника з використанням талонів на отримання палива, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору);
- найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару наведені у Специфікації (додаток № 1 до Договору) (п. 1.2 Договору);
- обсяги закупівлі товару за взаємною згодою сторін можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків Покупця (п. 1.3 Договору);
- загальна ціна цього договору становить 95 073,12 грн з ПДВ (в т.ч. 15 845,52 грн ПДВ) (п. 4.1 Договору);
- розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів та розрахунковий рахунок Постачальника, що зазначений у цьому Договорі (п. 5.1 Договору);
- розрахунки між Постачальником та Покупцем здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактури наданих Постачальником, шляхом оплати вартості товару згідно специфікації протягом 10 робочих днів після його отримання (п. 5.2 Договору);
- моментом виконання зобов`язань Покупцем перед Постачальником по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на рахунок Постачальника зазначений у цьому договорі (п. 5.4 Договору);
- Постачальник поставляє (передає у власність) Покупцю товари на таких умовах : EXW – адреса АЗС (згідно додатку № 2 до Договору), відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних правил INCOTERMS. Сторони погоджують, що при застосуванні вказаного базису поставки (EXW), завантаження товару здійснюється силами Постачальника (п. 6.1 Договору);
- поставка за Договором здійснюється Постачальником цілодобово по талону з АЗС Постачальника, перелік яких міститься в Додатку № 2 до Договору. Талон не є засобом розрахунків/платежів між Сторонами. Талон містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт Замовника (Покупця) при наданні таких талонів на АЗС протягом терміну дії такої талону (п. 6.2 Договору);
- строк передачі товару : з дати укладення Договору до 31.12.2024 року (п. 6.3 Договору);
- строк передачі талонів - протягом двох робочих днів з дати отримання заявки від Замовника. Термін дії талонів 12 календарних місяців з моменту підписання видаткової накладної. Замовник зобов`язується вибрати пальне протягом терміну дії талонів. У разі закінчення терміну дії талону Замовник позбавляється права на отримання пального за таким талоном, а всі обов`язки Постачальника за таким талоном вважаються виконаними і Сторони не мають претензій одна до одної (п. 6.4 Договору);
- Постачальник зобов`язаний забезпечити передачу Товару Замовнику в кількості, за якістю і на умовах встановлених цим Договором (п. 7.3.1 Договору);
- цей Договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2024, а в частині проведення взаєморозрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 Договору).
Додатком 1 до Договору - Специфікацією (арк.с. 54) визначено кількість, асортимент та вартість товару, а саме : дизельне паливо у кількості 1923 л. загальною вартістю 95 073,12 грн (з ПДВ).
Додатком 2 до Договору - визначено перелік АЗС Постачальника (арк.с. 55-56).
Згідно до Додаткової угоди № 1 від 27.12.2024 року до Договору про закупівлю було зменшено суму закупівлі на 148,32 грн з ПДВ 24,72 грн у вигляді зменшення товару у кількості 3 (трьох) літрів на загальну суму Договору 94 924,80 грн з ПДВ 15 820,80 грн (арк.с. 57).
Додатком 1 до Договору (в редакції додаткової угоди) - Специфікацією (арк.с. 58) визначено кількість, асортимент та вартість товару, а саме : дизельне паливо у кількості 1920 л. загальною вартістю 94 924,80 грн (з ПДВ).
На виконання умов Договору відповідач передав позивачу талони на паливно-мастильні матеріали на загальну суму 94 924,80 грн, що підтверджується видатковою накладною від 13.11.2024 № Рн 241108/008 (копія наявна у матеріалах справи, арк.с. 59). 
В дотримання умов Договору позивач здійснив повну оплату товару. Ця обставина відповідачем не спростовується.
Позивач зазначає, що з дати укладання Договору про закупівлю по кінець 2024 року для забезпечення господарських потреб підприємством було фактично використано дизельного палива у кількості 380 літрів на суму 18 787,20 грн.
В подальшому, позивач не зміг отримати бензин на заправках відповідача, перелік яких визначено в додатку № 2 Договору, оскільки такі не проводять видачу пального та не працюють. 
За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов Договору не забезпечив поставку відповідачу товару на загальну суму 76 137,60 грн.
З огляду на викладене позивачем на адресу відповідача було направлено заяви-претензії, а саме :
- 19.08.2025 року надіслано відповідачу лист з приводу надання ТОВ "Гарант Ойл Групп" пояснень з ситуації яка склалась у зв`язку з відсутністю можливості у позивача отримати проплачений підприємством товар, у тому числі з проханням надати адреси АЗС для отримання залишку товару (докази направлення наявні у матеріалах справи).
Відповіді позивачем на даний лист отримано не було;
- 07.10.2025 року направлений на адресу відповідача рекомендований лист з описом наявних документів у листі. У листі позивач вимагав від відповідача повернення коштів які були сплачені позивачем за товар, але так і не отриманий у повному обсязі (докази направлення наявні у матеріалах справи).
Відповіді позивачем на даний лист отримано не було.
Позивач зазначає, що вищезазначені листи були продубльовані на офіційну електронну адресу відповідача.
Враховуючи відсутність реагування зі сторони відповідача на вказані листи та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).
Враховуючи умови Договору, зокрема, п. 1.1, п. 6.2 та п. 6.3 Договору, відповідач зобов`язувався передати позивачу "Дизельне паливо (для генераторів) (Код ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09130000-9 Нафта і дистиляти) на АЗС Постачальника з використанням талонів на отримання палива.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору відповідачем було передано позивачу за Видатковою накладною від 13.11.2024 № Рн 241108/008 паливно-мастильні матеріали на загальну суму 94 924,80 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно яких торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) (абзац 2 п.3 Правил).
Згідно з п.9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).
Згідно з п.3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п. 10.3.3 Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.
Тож, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Разом з тим суд зазначає, що факт підписання сторонами видаткової накладної від 13.11.2024 № Рн 241108/008 не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.
Отже, з моменту передання відповідачем за видатковою накладною талонів на пальне позивачу останній набув право на отримання дизпалива в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній. Передача талонів на пальне, які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар. Вказаним спростовуються доводи відповідача стосовно того, що підписання вказаної видаткової накладної свідчить про те, ним належно виконано свої зобов`язання за договором.
Як зазначає позивач, отоварити талони на дизельне паливо на суму 76 137,60 грн в АЗС визначених додатком до Договору № 2, не було можливим. 
Відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів на спростування відповідних обставин щодо відсутності на означених у додатку № 2 до Договору автозаправних станціях відповідної кількості палива та неможливості отримання палива за талонами, а на офіційному сайті АЗС "Авіас" відсутня інформація про працюючі АЗС на території України.
При цьому, пунктом 6.1, п. 6.2 та п. 6.5 Договору передбачено обов`язок відповідача здійснювати відпуск товару на його АЗС на умовах цього Договору при пред`явленні талонів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав докази у підтвердження неможливості отримання палива за талонами на ДП на суму 76 137,60 грн на автозаправних станціях зазначених у додатку № 2 до Договору.
Позивач вказує про залишок у нього талонів, отриманих саме від відповідача на виконання умов Договору.
Суд не оцінює як правомірні доводи відповідача, що матеріали справи не містять доказів, що талони, про які у позові йде мова, були отримані ним саме від нього і саме по Договору, оскільки дані твердження не вказують та не доводять, що неотоварені позивачем талони поставлені не ним; не вказують та не доводять, що поставлені позивачу талони могли бути поставлені на виконання іншого договору.
Суд зазначає, що сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.
У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Також, аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
При цьому, реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Саме дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" набув чинності 17.10.2019. Цим законом було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
З аналізу вищевикладеного слідує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З урахуванням викладених вище обставин та доказів, суд установив, що надані позивачем докази в підтвердження факту існування неотоварених талонів, що поставлені відповідачем по Договору, мають перевагу як більш вагомі докази, тобто існування стверджуваної останнім обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (заявлений відповідачем).
У зв`язку з наведеним вказані вище посилання відповідача суд вважає необґрунтованим.
Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до приписів ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012/3-30гс13.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.
Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року по справі №918/631/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із листом-претензією №122 від 07.10.2025 року, що відповідачем не спростовується. У претензії позивач, зокрема, просив відповідача повернути кошти в сумі 76 137,60 грн. Твердження позивача про те, що оплачений товар йому відповідачем не передано, грошові кошти не повернені, відповідач при розгляді справи не заперечує.
Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.
Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Таким чином, з викладених обставин вбачається не виконання відповідачем умов договору щодо належної поставки товару та виникнення у нього зобов`язання із компенсації позивачу вартості талонів, що не були отоварені.
За розрахунком позивача, враховуючи ціну за 1 л пального, передбачену в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, відповідач не виконав перед позивачем зобов`язань на загальну суму 76 137,60 грн.
Також відповідач стверджував, що додані до позову талони могли бути придбані у інших контрагентів.
Суд вважає, що дані твердження відповідача носять характер припущення та не підтверджені жодними доказами.
Так, як зазначено вище, Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України передбачено, що заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.
Статтею 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Також даною нормою встановлено, що використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
Отже суб`єкти господарювання, які займаються торгівлею пальним, зобов`язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 547 від 14.06.2016, суб`єкти господарювання, які використовують РРО (реєстратори розрахункових операцій) для здійснення розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також здійснення операцій з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані, зокрема:
- застосовувати РРО, включені до Державного реєстру РРО, з додержанням встановленого порядку їх застосування;
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- подавати до контролюючих органів інформацію, визначену пунктом 7 статті 3 Закону, згідно з Порядком передачі;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, під час отримання товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій QR-коду, який дає змогу особі зчитувати та ідентифікувати з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- у кінці робочого дня (зміни) створювати у паперовій та/або електронній формі (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій;
- створювати контрольні стрічки у паперовій та/або електронній формі і забезпечувати їх зберігання на РРО (крім автоматів з продажу товарів (послуг)) протягом трьох років;
- надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця, з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним Законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування;
- створювати в паперовій та/або електронній формі X-звіти, Z-звіти та інші документи, що передбачені документацією на РРО, відповідно до законодавства.
На період виходу з ладу РРО та здійснення його ремонту або у разі тимчасового (не більше 7 робочих днів) відключення електроенергії проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосуванням належним чином зареєстрованого резервного РРО (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку).
Таким, чином, на суб`єктів господарювання, що займаються торгівлею пальним, покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій (зокрема, фіскальних чеків).
Однак відповідачем, всупереч вимогам ст. 13 ГПК України, не було надано жодних доказів на підтвердження того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" було відпущено позивачу Паливо на повну суму оплачених ним талонів, а також не було заявлено жодних клопотань про витребування таких доказів від інших осіб (звітів розрахункових документів, інформації контролюючих органів тощо).
Докази того, що додані до позову талони були придбані у інших контрагентів в матеріалах справи також відсутні. 
Суд відзначає, що відповідачем не спростовано як кількість невикористаних позивачем талонів, так і не надано власного розрахунку суми грошових коштів, що підлягає компенсації, відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий та підлягає сплаті позивачу, вважає його арифметично правильним.
Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи. 
Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 76 137,60 грн, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню повністю.
Частиною 5 ст. 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивачем надані докази сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позову у повному обсязі та враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 3 028,00 грн.
Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240, 252 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (шлях Київ-Харків, корпус 134 км., Пирятинський район, Полтавська область, 37043, ЄДРПОУ 25392923) на користь Комунального підприємства "Перещепине - вода 365" Перещепинської міської ради (вул. Калинова, 2 А, м. Перещепине, Самарівський район, Дніпропетровська область, 51220, код ЄДРПОУ 42362007) суму основного боргу 76 137,60 грн та суму судового збору 3 028,00 грн.
Видати наказ із набранням рішенням законної сили.
3. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписано 23.02.2026 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик