ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/14593/24 пров. № А/857/7778/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Комшелюк Т.О.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати протиправними дії Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області щодо не оформлення паспорту неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки зразка 1994 року замість втраченого паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-ХІІ; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області організувати роботу з оформлення та видачі паспорту неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки зразка 1994 року замість втраченого паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-XIІ; зобов`язати Рівненський міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, замість втраченого паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , неповнолітньому ОСОБА_2 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХII.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку із втратою паспорта, як законний представник свого неповнолітнього сина, ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області з письмовою заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. За результатами розгляду заяви, отримано відповідь щодо неможливості оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки, оскільки позивач вже отримав паспорт у вигляді ID-картки. Таку відмову вважає протиправною, оскільки це є втручанням особисте та сімейне життя.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 видано у 2021 році паспорт громадянина України номер НОМЕР_1 у формі ID-картки. Суд першої інстанції також врахував, що позивачем у встановленому порядку було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 04.10.2023 (орган, що видав -5601), який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР та на підставі самостійно поданої заяви-анкети за № 25726648 від 22.09.2023, у якій позивач також надав згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до контактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук, скріплену власноручним підписом. Тобто, позивачем добровільно надано згоду на внесення стосовно нього інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом. Позивач реалізував своє право щодо оформлення та отримання паспорта громадянина України у формі ID картки. В даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача повторно отримати паспорт, але у формі книжечки. Особисте ініціювання процедури оформлення позивачем паспортом громадянина України згідно приписів Закону №5492-УІ та Порядку №302 має наслідком застосування норм саме вказаних правових актів, в тому числі, під час оформлення паспорта замість втраченого або викраденого паспорта громадянина України у формі ID картки. Оскільки судом встановлено, що позивачу вже було видано паспорт громадянина України у формі ID картки та внесено за його згодою інформацію до ЄДДР, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правові підстави для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого паспорта у формі книжечки відсутні.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що покликання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду, які є нерелевантними до спірних правовідносин. Вказує, що нею подано заяву встановленої форми та відкликано раніше надану згоду на обробку персональних даних неповнолітнього сина. Зауважує, що на момент отримання паспорту у формі ІD-картки її згода була несвідома без врахування всіх можливих ризиків. Вважає, що у цій справі повинні застосовуватись висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 від 19 вересня 2018 року.
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог. Вказує, що нормами чинного законодавства не передбачено видачу паспортів громадян України у вигляді паспортних книжечок у випадку, коли особа вже отримала паспорт у вигляді ID-картки. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , 2007 року народження, 19.11.2021 отримав паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 .
28.10.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив оформити та видати йому паспорт громадянина України виключно у формі книжечки, оскільки паспорт у формі ID-картки позивач втратив.
Листом від 22.11.2024 за № 5610-2024/5610.1-24, Рівненський міський відділ УДМС України в Рівненській області повідомив позивачу про відсутність підстав для оформлення та видачі йому паспорта громадянина України раніше встановленого зразка у вигляді паспортної книжечки, оскільки він вже отримав паспорт України у формі ID-карти, окрім того, відсутнє рішення суду з даного питання.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), постановою Верховної Ради України “Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон” від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ), постановою Кабміну України “Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України” від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок № 302).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачою, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 5492-VI єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Згідно з частинами другою та третьою статті 4 Закону №5492-VI визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України “Про захист персональних даних”.
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус (частина перша статті 13 Закону №5492-VI).
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт “а” пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI).
Частинами першою, другою статті 14 Закону №5492-VI встановлено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону №5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачою документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
За приписами частин першої - четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України постановою від 25.03.2015 № 302 (далі - Постанова №302) затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Пунктами 1 - 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Частинами другою, дев`ятою статті 16 Закону № 5492-VI обумовлено, що про втрату або викрадення документа на території України заявник (батьки особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або інші її законні представники, представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над особою) зобов`язаний у порядку і строки, визначені законодавством, повідомити уповноваженому суб`єкту, який здійснив видачу документа, та органам Національної поліції, якщо інше не передбачено цим Законом. Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ.
Аналогічне положення містить пункт 5 вказаного вище Порядку: у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.
Крім того, згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 №456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за №620/33591 (далі - Порядок №456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 “Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України”, постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 “Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302”, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 №353 “Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України”.
Розділом VI Порядку №456 регламентована процедура видачі паспортів замість втрачених або викрадених. Для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає, зокрема, рішення суду та заяву.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 видано у 2021 році паспорт громадянина України номер НОМЕР_1 у формі ID-картки.
Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем у встановленому порядку було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 04.10.2023 (орган, що видав -5601), який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР та на підставі самостійно поданої заяви-анкети за № 25726648 від 22.09.2023, у якій позивач також надав згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до контактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук, скріплену власноручним підписом.
Таким чином, позивачем добровільно надано згоду на внесення стосовно нього інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з цим позовом.
Колегія суддів критично оцінює покликання скаржника на те, що вказану згоду було надано несвідомо, оскільки на підтвердження вказаних доводів не подано жодних доказів.
Отже, позивач уже реалізував своє право щодо оформлення та отримання паспорта громадянина України у формі ID картки.
Положенням п.21 ч.1 статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Відповідно до п.22 ч.1 статті 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
При цьому, частиною третьою статті 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.
В даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача повторно отримати паспорт, але у формі книжечки.
Водночас, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), слід застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, оскільки ці висновки стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що особисте ініціювання процедури оформлення позивачем паспорта громадянина України згідно приписів Закону №5492-VI та Порядку №302, має наслідком застосування норм саме вказаних правових актів, в тому числі, під час оформлення паспорта замість втраченого або викраденого паспорта громадянина України у формі ID картки.
При цьому Порядком № 302 не передбачено можливість обміну паспорта громадянина України у формі ID картки на паспорт у формі книжечки.
Застосування положень постанови Верховної Ради України “Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон” від 26.06.1992 року №2503-ХІІ є належним у випадках, коли особа ще не надавала згоду на внесення її персональних даних до ЄДДР.
Оскільки, позивачу вже було видано паспорт громадянина України у формі ID картки та внесено за його згодою інформацію до ЄДДР, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого паспорта у формі книжечки.
У справі, що розглядається, спірні правовідносини стосуються видачі паспорта у формі книжечки замість втраченого паспорта у формі пластикової ID-картки, а тому заява позивача за своєю суттю не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням № 2503-XII.
Стосовно доводів скаржника про відкликання згоди на обробку персональних даних, колегія суддів зауважує, що надання ж згоди на обробку персональних даних за своєю правовою природою є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. У той же час статтею 214 Цивільного кодексу України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.
Отже, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.
Суд апеляційної інстанції враховує, що використання позивачем паспорта громадянина України, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить про те, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки замість аналогічно втраченого паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.
Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд у справах № 160/1/21 (постанова від 21.12.2022), № 380/5977/21 (постанова від 08.06.2023), № 540/4500/24 (постанова від 22.03.2024) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Посилання скаржника не те, що вказані висновки є нерелевантними до спірних відносин є необгрунтованими, оскільки є довільним їх тлумаченням та жодним чином не спростовує таких висновків.
Отже, враховуючи надання згоди на обробку персональних даних, внаслідок чого ОСОБА_2 було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки 1994 року жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя позивача.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що в межах спірних правовідносин відсутні правові підстави для обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994, можливість такого обміну наведеними законодавчими нормами не передбачена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №260/2992/23.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 460/14593/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар