КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
19 березня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4481/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Черкасової Олени Олексіївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Гаврилової О. В.
від 16 червня 2025 року
у цивільній справі № 755/28887/14-ц Дніпровського районного суду міста Києва
за заявою ОСОБА_2 , 
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка Плюс», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 
про заміну сторони виконавчого провадження,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Карточка Плюс», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження.
В апеляційній скарзі адвокат Черкасова О. О., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення яким заяву задовольнити. 
Стверджує, що суд першої інстанції помилково відмовив у заміні стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 23.06.2017. Наголошує на наявності безперервного ланцюга правонаступництва від АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») до заявника ОСОБА_2 . Вказує, що права вимоги за кредитним договором № 2007/670-2.06/213 та договором поруки № 25-04/104 від 19.12.2007 перейшли спочатку до ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» на підставі договору факторингу від 21.04.2021, а того ж дня - до ОСОБА_2 згідно з договором відступлення № 21/04/2021-А. 
Звертає увагу, що виконання рішення постійно діючого Третейського суду від 05.09.2014 про стягнення солідарно 1 205 626,73 грн заборгованості є обов`язковим. Вважає, що надана квитанція № 1-435К від 21.04.2021 на суму 5 500,00 грн є належним доказом оплати за відступлене право. Аргументує, що заміна кредитора в зобов`язанні є різновидом правонаступництва, що можливе на будь-якій стадії процесу згідно зі статтями 512, 514 ЦК України та статтею 442 ЦПК України. Апелянт наполягає на скасуванні оскаржуваної ухвали та задоволенні заяви про заміну сторони.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/28887/14-ц за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду.
Судом установлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.11.2014 постановлено видати виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.09.2014 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 1 205 626,73 грн заборгованості та 12 456,27 грн сплаченого третейського збору та судовий збір в розмірі 243,60 грн (а.с. 26).
19.11.2014 представником ПАТ «Укрсоцбанк» отримано виконавчий лист, що підтверджується розпискою в довідковому листі.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.10.2020 замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 755/28887/14-ц, виданому Дніпровським районним судом міста Києва на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 14.11.2014 за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду, в частині боржника ОСОБА_1 , змінивши стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а.с. 57-59).
Також установлено, що 21.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» (цедент) та ОСОБА_2 (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги № 21/04/2021-А, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, цесіонарій зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження цедента, а цедент зобов`язується відступити цесіонарієві свої права грошової вимоги до боржників за Договором кредиту №2007/670-2.06/213 від 19.12.2007, що укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та громадянкою України - ОСОБА_3 , права за яким належать цеденту згідно договору факторингу від 21.04.2021, що укладено між цедентом та АТ «Альфа-Банк». В день підписання цього договору до фактора переходять також права за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основними договорами, зокрема права, що виникають з договору поруки №25-04/104 від 19.12.2007, що укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та громадянкою України - ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 - поручитель.
На підтвердження набуття заявником внаслідок відступлення права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором №2007/670-2.06/213 від 19.12.2007 та ОСОБА_1 за договором поруки №25-04/104 від 19.12.2007, укладеними між АКБСР «Укрсоцбанк» та боржниками, заявником до заяви долучено лише копію договору про відступлення права вимоги № 21/04/2021-А від 21.04.2021, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» та ОСОБА_2 , квитанцію № 1-435К від 21.04.2021 на суму 5 500,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено фактичний перехід права вимоги від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Карточка Плюс». Встановивши, що до матеріалів заяви долучено лише копію договору відступлення № 21/04/2021-А та докази оплати між ТОВ «ФК «Карточка Плюс» та ОСОБА_2 , суд вказав на відсутність первинного договору факторингу між банком та фінансовою компанією. Суд дійшов висновку про неможливість встановити матеріальне правонаступництво у спірних правовідносинах без підтвердження вибуття АТ «Альфа-Банк» як стягувача; надані копії квитанції та договору відступлення без доказів набуття прав продавцем не є належними доказами правонаступництва. Суд наголосив, що процесуальна заміна можлива лише за умови безперервного та документально підтвердженого ланцюга передачі прав вимоги. Таким чином, через недоведеність підстав для заміни сторони виконавчого провадження у задоволенні заяви було відмовлено.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, зважаючи на таке.
Відповідно до положень статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для процесуального правонаступництва є саме матеріальне правонаступництво. Процесуальна заміна учасника справи судом здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства та потребує дослідження обставин і підстав переходу прав у конкретному зобов`язанні (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10).
Оцінюючи наявність переходу права вимоги до ОСОБА_2 , колегія встановила, що заявник обґрунтовує свої вимоги Договором № 21/04/2021-A від 21.04.2021. Проте для підтвердження матеріального правонаступництва заявник мав надати докази за кожним правочином у ланцюгу передачі вимоги, включаючи договір між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Карточка Плюс». Відсутність первинних документів, що підтверджують вибуття банку як первісного стягувача, робить ланцюг правонаступництва розірваним (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 207/3019/17).
Доводи апелянта щодо здійснення оплати за договором відступлення як належного підтвердження переходу права колегія суддів відхиляє з огляду на наступне. Згідно з пунктами 1.1, 1.3 та 4.2.1 Договору № 21/04/2021-А, перехід права вимоги до Цесіонарія обумовлений зобов`язанням останнього передати грошові кошти Цеденту. Водночас за змістом квитанції № 1-435К від 21.04.2021 (а.с. 159 зворот), платником вказаної суми у розмірі 5 500,00 грн є не заявник ОСОБА_2 , а Боржник у даній справі - ОСОБА_3 . Призначення платежу чітко визначає, що оплата здійснюється саме боржником. Колегія констатує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання ОСОБА_2 власного обов`язку щодо оплати ціни відступлення, що за умовами пункту 1.3 договору є необхідною передумовою для переходу до нього права грошової вимоги. Таким чином, заявником не доведено факт набуття ним майнових прав у матеріальних правовідносинах.
Крім того, колегія надає оцінку суб`єктному складу Договору № 21/04/2021-A. Згідно з умовами правочину, Цедентом виступає фінансова компанія, а Цесіонарієм - громадянин ОСОБА_2 . Предметом відступлення є право вимоги за банківським кредитним договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 наголосила, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги та бути кредитором у зобов`язаннях, що виникли на підставі кредитного договору, оскільки для них характерним є спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи прямо суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України. Таким чином, Договір № 21/04/2021-A не може бути належним та допустимим доказом переходу прав кредитора до заявника, оскільки ОСОБА_2 як фізична особа не може бути правомірним набувачем прав за банківським кредитом.
Окремо колегія звертає увагу на відсутність доказів існування відкритого виконавчого провадження. Заявник просив замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 23.06.2017, проте до матеріалів справи не надано постанови про відкриття провадження або відомостей про його стан на момент звернення до суду. Заміна сторони саме «у виконавчому провадженні» як юридичному процесі можлива лише за умови його чинності (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17).
Також колегія зважає на те, що виконавчий лист № 755/28887/14-ц був виданий ще у 2014 році. Заміна стягувача у виконавчому документі за межами строків його пред`явлення до виконання, які не були поновлені судом, позбавлена процесуальної мети та не відповідає принципу ефективності судового захисту (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 2-85/11).
Враховуючи розірваний ланцюг матеріального правонаступництва, недоведеність оплати заявником, порушення вимог щодо суб`єктного складу кредитора та відсутність підтвердження триваючого виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Черкасової Олени Олексіївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 березня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов