справа № 619/1964/24
провадження № 1-кп/619/124/26

ВИРОК
іменем України

12 лютого 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області	  	
у складі	головуючого - судді	ОСОБА_1 	
за участю:	секретаря судового засідання	ОСОБА_2 	
 	
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 42022222080000058 від 16.12.2022 за обвинуваченням:	
 	
  	ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого; 	
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України,	
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:	
  	прокурора	ОСОБА_4 	
  	захисника	ОСОБА_5 .	

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено.
Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, тобто після 24.02.2022 вкінці березня 2022 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, зокрема на території Харківського району Харківської області створено тимчасову цивільну адміністрацію Харківського району Харківської області.
Так, після незаконного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації, тобто після 24.02.2022, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, у громадянина України ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави- агресора.
У подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи на території с-ще Козача Лопань, Дергачівської територіальної громади Харківського району Харківської області, будучи начальником відділу господарського забезпечення Дергачівської міської ради Харківської області, наприкінці березня 2022 року більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи умисно та добровільно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій прямий умисел, добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації РФ на призначення його на посаду заступника голови тимчасової цивільної адміністрації Харківського району Харківської області по питанням інфраструктури, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території с-ще Козача Лопань Дергачівської територіальної громади Харківського району Харківської області.
Так, в період часу з березня 2022 по вересень 2022 більш точну дату та час встановити під час досудового розслідування не надалось можливим, ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду - заступника голови тимчасової цивільної адміністрації Харківського району Харківської області по питанням інфраструктури у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора - в тимчасовій цивільній адміністрації Харківського району Харківської області, яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функції, а саме здійснював організацію ремонтних робіт електромережі та електропостачання, нагляд та контроль за роботою електриків під час проведення ремонтних робіт та відновлення електромережі.
Однак, 10.09.2022 протиправна діяльність ОСОБА_3 , пов`язана із реалізацією вищевказаного кримінального протиправного умислу була викрита та припинена у зв`язку з деокупацією населеного пункту с-ще Козача Лопань Харківського району Харківської області.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в колабораційній діяльності, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, суд кваліфікує за ч. 5 ст. 1111 КК України.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до ухвали від 15 листопада 2024 року відносно обвинуваченого здійснюється спеціальне судове провадження. 
Будь-яких відомостей щодо позиції обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення суду не надано.
Захисник повідомила, що їй невідома позиція обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення, заперечувала щодо судового розгляду за процедурою спеціального судового провадження та проти розгляду справи без безпосередньої участі обвинуваченого в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Щодо обґрунтування здійснення стороною обвинувачення всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2024 року (справа № 619/2287/23 провадження № 1-кс/619/145/24) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42022222080000058 від 16.12.2022 стосовно підозрюваного ОСОБА_3 . 
У подальшому, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 15 листопада 2024 року у межах цієї судової справи було постановлено про розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 за його відсутності (in absentia) шляхом здійснення спеціального судового провадження. 
При ухваленні вказаного рішення суд виходив з того, що судовий розгляд за відсутності обвинуваченого відповідає стандартам міжнародного законодавства, зокрема Рекомендаціям Комітету міністрів Ради Європи №6 R (87) 18 щодо спрощення кримінального провадження, а також Резолюції Комітету Ради Європи від 19 січня 1973 року 75 (11) про критерії, які регламентують здійснення провадження за відсутності обвинуваченого. 
Крім того, можливість здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, тобто здійснення судового розгляду та ухвалення судового рішення за відсутності обвинуваченого, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, не можна розглядати як порушення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод з боку держави у разі, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате стосовно нього судове провадження (наприклад, рішення у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24 травня 2007 року, «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року, «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «F.C.B. проти Італії» від 28 серпня 1991 року) [6]. 
У цьому кримінальному провадженні рішенню про спеціальне судове провадження передували неодноразові неявки обвинуваченого на судові засідання, проведення яких було призначено на 03 квітня 2024 року, 06 травня 2024 року, 31 травня 2025 року, 29 липня 2024 року, 06 вересня 2024 року, 15 листопада 2024 року, 22 листопада 2024 року, 06 лютого 2025 року, 12 березня 2025 року, 19 травня 2015 року, 17 червня 2025 року, 22 вересня 2025 року, 27 жовтня 2025 року, 09 грудня 2025 року, 19 січня 2026 року, 12 лютого 2026 року, і про причини своєї неявки обвинувачений суду не повідомляв.
Суд також враховує, що обвинувачений виїхав на територію рф у період активного збройного конфлікту між Україною та російською федерацією, що ускладнювало використання органом досудового розслідування механізму міжнародного співробітництва у кримінальних провадженнях між вказаними державами, особливо щодо обвинуваченого, який співпрацював з рф та обіймав адміністративну посаду на окупованій території.
Однак незважаючи на наявність складнощів у реалізації міжнародно-правової допомоги між Україною та рф, стороною обвинувачення належним чином здійснювалися спроби належного повідомлення обвинуваченого про пред`явлене йому обвинувачення, виклик обвинуваченого, який здійснювався як шляхом публікації оголошень на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора так і у ЗМІ загальнодержавної сфери «Урядовий Кур`єр». 
У ході судового розгляду, стороною обвинувачення було використано всі надані законом можливості для дотримання прав обвинуваченого (зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя).
Стороні захисту було надано достатньо часу для належного забезпечення права на захист обвинуваченого, судовий розгляд відбувався тривалий час, протягом якого обвинувачений у встановленому порядку викликався до суду.
Права та інтереси захищалися адвокатом ОСОБА_5 , яка діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги для здійснення захисту за призначенням, та яка брала участь на всіх стадіях судового розгляду.
Захисником було сформульовано та оголошено в судових дебатах позицію захисту, яка полягає у наступному.
Досудове розслідування проводилося з порушенням правил підслідності та стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому злочину, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.
Будь-якої реальної шкоди внаслідок його дій заподіяно не було.
Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку з чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України: повістки про виклик публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на офіційному вебсайті Дергачівського районного суду Харківської області.
Крім того, судом додатково вживалися заходи для належного повідомлення обвинуваченого шляхом направлення судових повісток на зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 .
У зв`язку з вказаним суд доходить висновку, що стороною обвинувачення було вчинено достатньо та максимально можливих заходів щодо дотримання прав обвинуваченого. 
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен був знати про розгляд кримінального провадження, та відмовився від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, та захищати себе безпосередньо в такому суді, що також свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_3 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачений викликався до суду через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явився.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти  ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, – на потерпілого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом під час спеціального судового провадження в судовому засіданні фактичними відомостями, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться в:
-повідомленні в.о. заступника начальника 4 Прикордонного загону з оперативно-розшукової діяльності про вчинення кримінального правопорушення відповідно до якого, в період окупації н.п. Козача Лопань, деякі громадяни України, у тому числі ОСОБА_3 , добровільно погодились та були призначені російськими окупаційними військами на керівні посади до районної окупаційної адміністрації, де виконували вказівки та розпорядження незаконних органів влади. Крім цього встановлено, що займані посади зазначених осіб передбачали проведення заходів по документальному забезпеченню діяльності самопроголошеної влади, внесення коректив та надання пропозицій під час прийняття управлінських рішень окупаційною адміністрацією, а також прийняття участі у розподілі грошових коштів, які надходили від держави-агресора;
-витязі з ЄРДР за № 42022222080000058 від 16.12.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, зкоротким викладенням обставин про те, що під час окупації смт Козача Лопань ОСОБА_3 добровільно зайняв посаду в окупаційній адміністрації, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій;
-схемі керівного складу «військової (тимчасової) цивільної адміністрації звільнених територій Харківської області» в межах тимчасово окупованої території Дергачівської ТГ Харківського району Харківської області 24.02.2022 по 11.09.2022 9смт Козача Лопань», на якій зображення ОСОБА_3 , як Заступника голови військової (тмчасової) цивільної адміністрації Харківського району Харківської області по питанням інфраструктури (окупаційна влада рф); 
-документі під назвою «тарификацонный список ВГА Харьковского района Харьковской области за ИЮЛЬ 2022 г.», в якому значиться ОСОБА_3 як «Заместитель Главы ВГА по вопросам инфрастуктуры» з розміром посадового окладу 140000 рублів росії;
-документі під назвою «тарификацонный список ВГА Харьковского района Харьковской области за АВГУСТ 2022 г.», в якому значиться ОСОБА_3 як «Заместитель Главы ВГА по вопросам инфрастуктуры» з розміром посадового окладу 140000 рублів росії;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 20.10.2023, в якому свідок ОСОБА_6 вказала на фото ОСОБА_7 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 01.11.2023, в якому свідок ОСОБА_8 вказала на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 01.11.2023, в якому свідок ОСОБА_9 вказав на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 02.11.2023, в якому свідок ОСОБА_10 вказала на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.11.2023, в якому свідок ОСОБА_11 вказав на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 21.11.2023, в якому свідок ОСОБА_12 вказала на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 22.11.2023, в якому свідок ОСОБА_13 вказала на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 22.11.2023, в якому свідок ОСОБА_14 вказав на фото ОСОБА_3 ;
-протоколі огляду сторінок в електронній інформаційній системі, до яких наявний вільний доступ, від 23.11.2023;
-протоколі огляду сторінок в електронній інформаційній системі, до яких наявний вільний доступ, від 28.12.2023;
-протоколі огляду сторінок в електронній інформаційній системі, до яких наявний вільний доступ, від 12.02.2024;
-протоколі огляду сторінок в електронній інформаційній системі, до яких наявний вільний доступ, від 05.03.2024;
-показаннях свідка ОСОБА_12 , даними під час судового розгляду про те, що після окупації вона проживала у селі Нова Козача, зверталася до ОСОБА_3 щодо електропостачання, він до неї приїздив з двома працівниками, якими останній командував. ОСОБА_3 був з рацією, яку посаду займав вона не знає. Лобойко, який був помічником глави адміністрації, сказав їй, що ОСОБА_3 вирішує вказані питання. Також бачила списки осіб, які отримували заробітну плату від окупаційної влади, в яких був ОСОБА_3 ; 
-показаннях свідка ОСОБА_15 , даними під час судового розгляду про те, що ОСОБА_3 під час окупації селища Козача Лопань займав посаду в окупаційній владі заступника голови по енергетиці, куди пішов працювати добровільно, бачив як останні їздив по селищу з рацією та ремонтував пошкоджені ЛЕП та вихвалявся своєю посадою. У його підпорядкуванні було декілька осіб, які виконували його вказівки. ОСОБА_3 казав «наші російські» та те, що він зробить щоб свідка ніхто не чіпав. Крім того, останній був у комісії по пломбуванню будинків, в тому числі займався їх пограбуванням;
-показаннях свідка ОСОБА_11 , даними під час судового розгляду про те, що ОСОБА_3 він знає та бачив як він співпрацював з окупаційною владою. Під час окупації ОСОБА_16 займався ремонтом електромереж та у нього були значні привілеї;
-показаннях свідка ОСОБА_13 , даними під час судового розгляду про те, щовона проживала в окупованій ОСОБА_17 , де була створена окупаційна влада. ОСОБА_3 добровільно співпрацював з окупантами та займався ремонтом електромереж. У його підпорядкуванні були інші працівники.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав, у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було. 
Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у цьому кримінальному провадженні тав своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою та доводять вину ОСОБА_3  у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 5 ст. 1111 КК України. 
Доводи захисника про порушення підслідності спростовуються наявними в матеріалах процесуальними рішеннями. Також суд не приймає доводи захисника про те, що не доведено вчинення злочину ОСОБА_3 , оскільки судом встановлено, що обвинувачений активно співпрацював з державою-агресором та виконував організаційно-розпорядчі функції.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Згідно зі ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3  установлено, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, працював в органах місцевого самоврядування. 
Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостями про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3  суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку обвинуваченого. 
Разом з тим, суд ураховує, що ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 1111 КК  України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 12 (дванадцять) років, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
У зв`язку з викладеним на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази, які постановою слідчого від 23.11.2023 долученідо матеріалів кримінального провадження, необхідно залишити в цих матеріалах протягом усього часу їх зберігання.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 1111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8(вісім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язані з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 12 (дванадцять) років та конфіскацією всього належного йому майна на користь держави.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, рахувати з моменту відбуття основного покарання.
Речові докази по справі, які постановою слідчого від 23.11.2023 долученідо матеріалів кримінального провадження, залишити в цих матеріалах протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя             ОСОБА_1