ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6799/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2025 в адміністративній справі №280/6799/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:

05.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999.
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999, у зв`язку з чим перерахувати розмір її пенсії з 27.04.2025. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що остання перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області) та отримує пенсію за віком. При призначенні пенсії позивачу до страхового стажу позивача не було включено період її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 у Республіці Казахстан з посиланням на те, що 19 червня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Казахстан про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення. Позивач не погоджується з цим та вважає, що оскільки спірні періоди стажу позивачем було набуто у період дії Угод, вони мають враховуватись пенсійним органом при призначенні позивачу пенсії
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком періоду роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на теристорії Республіки Казахстан.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан та прийняти рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а тому, Пенсійний орган не має можливості перевірити достовірність виданих довідок про заробітну плату позивача в спірний період та зарахувати відповідний трудових стаж, а тому підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан, відсутні.
ОСОБА_1 , також не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що належним способом захисту права позивача є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999, у зв`язку з чим, перерахувати розмір її пенсії з 27.04.2025.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.04.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. 
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. 
Заява позивача від 10.04.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Сумській області.
Рішенням від 18.04.2025 №083950025240 ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV з 27.04.2025.
На відповідне звернення представника позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 20.06.2025 №0800-0205-8/61470 повідомило, що до страхового стажу ОСОБА_2 не зараховані періоди роботи з 01.01.1992 по 19.03.1999 в Республіці Казахстан та період догляду за дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. Кайракти, Республіка Казахстан. 19 червня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Казахстан про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої в місті Києві 14.12.1995 року. Тому пенсії громадянам, які проживали чи працювали на території Республіки Казахстан, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Республіки Казахстан по 31.12.1991 року включно. З огляду на вищезазначене, зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.1992 по 19.03.1999 в Республіці Казахстан та період догляду за дитиною 18.10.1993, відсутні законні підстави.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 при призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан, з підстав припинення дії для України міжнародної Угоди у галузі пенсійного забезпечення, є безпідставними. Вказано, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999, у зв`язку з чим, перерахувати розмір її пенсії з 27.04.2025, є передчасним.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року – не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії, зокрема, на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1992 по 19.03.1999 були висновки відповідача про те, що 19 червня 2023 року припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Казахстан про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої в місті Києві 14.12.1995 року.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року), зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Казахстан.
При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Так, відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно зі ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017), від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20, від 06.11.2023 у справі № 560/764/21, від 14.08.2025 у справі №300/2075/23 тощо.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію відповідач повинен був врахувати трудовий стаж та заробітну плату, набуті ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Республіки Казахстан, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою, до часу припинення дії даної Угоди для України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан, з підстав припинення дії для України міжнародної Угоди у галузі пенсійного забезпечення, є безпідставними.
Поряд з вказаним, зі змісту оскаржуваного судового рішення видно, що суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан та прийняти рішення з урахуванням його правової оцінки.
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що пенсійний орган у питаннях призначення пенсії не наділений дискреційними повноваженнями, оскільки відповідно до поданих документів має прийняти рішення про призначення пенсії або відмову в її призначенні з належним мотивуванням такої відмови.
Відтак, оскільки періоди роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 підветрджений належним чином, а висновки пенсійного органу були визнані судом протиправними, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо правомірності саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999, у зв`язку з чим перерахувати розмір її пенсії з 27.04.2025.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан та прийняти рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні з прийняттям нової постанови в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інсатнції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2025 в адміністративній справі №280/6799/25 – скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999 на території Республіки Казахстан та прийняти рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні та в цій частині прийняти нову постанову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.01.1992 по 11.03.1992, з 23.03.1992 по 01.03.1998, з 07.03.1998 по 19.03.1999, у зв`язку з чим перерахувати розмір її пенсії з 27.04.2025.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2025 в адміністративній справі №280/6799/25- залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453.44 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш