справа № 274/322/26
провадження № 2/0274/183/26

Рішення
Іменем України 
25.03.2026 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів - 
встановив:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гуменюк О.В., звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на свою користь кошти в сумі 98096,48 грн, а саме: 77324,73 грн - пені, 5204 грн - 3% річних, 15567,75 грн - індексації.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 являлась клієнтом АТ «Державний ощадний банк України». Нею укладались договори банківського вкладу з АТ «Ощадбанк» починаючи з 20.10.2011 року, які в подальшому у зв`язку із закінченням строку їх дії вона неодноразово переукладала. 
09.08.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» в особі Філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», було укладено договір 19569637907 на строковий вклад (депозит) «Мій пенсійний» 6 міс (капіталіз %) строком до 09.02.2023 року, за умовами якого вона внесла кошти в сумі 59946,74 грн. під 16% річних.З огляду на це банк мав повернути депозит з нарахованими відсотками в сумі 64764,48 грн. (59946,74 грн. (сума вкладу) х 0,08 (відсотки за 6 місяців (16% річних/2)).
Проте, дані кошти на її неодноразові звернення повернуті не були, тому вона була змушена звернутися до суду щодо захисту її майнових прав.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2025 року по справі №274/3674/24, залишеним в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 02.10.2025 року частково задоволені позовні вимоги : стягнуто з АТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №1956637907 на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09.08.2022 р. у загальному розмірі 64 742,48 грн., з яких 59 946,74 грн. – депозит (вклад), 4 795,74 грн. – проценти, нараховані на депозит (вклад).
Стягнуто з АТ "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 63 735,38 грн. (за період з 09.02.2023 року по 26.04.2024 року – день звернення з позовом до суду).
Дане рішення суду виконане 15.10.2025 року.
Проте, внаслідок неправомірних дій банку щодо неповернення депозитних коштів позивачці, має бути сплачена пеня за весь період прострочення, тобто також з 27.04.2024 року по 14.10.2025 року. Крім того, мають бути виплачені зобов`язання в порядку ч.2 ст.625 ЦК України. З огляду на це ОСОБА_1 29.10.2025 року звернулася до банка із відповідною вимогою.
Проте, відповідь на лист ОСОБА_1 , попри її неодноразові звернення відповідачем досі не надана, що вказує на ухилення від виконання банком своїх .майнових зобов`язань.
На підставі наведеного, з метою захисту своїх споживчих прав ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.23). 
У відзиві на позовну заяву від 03.02.2026 представник відповідача - АТ "Державний ощадний банк України" Солдатенко А.М. зазначив, що не погоджується із наведеним позивачкою розрахунком пені, трьох відсотків річних та інфляційних зокрема в частині періоду їх нарахування, який не відповідає даті виконання рішення суду, в зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (ас.32 - 33).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 19.02.2026 закрито підготовче засідання у справі (а.с.59). 
Представник позивачки - адвокат Гуменюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача - адвокат Солдатенко А.М. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов. 
Представник філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 09.08.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір №19569637907 на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталіз %) строком до 09.02.2023 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла кошти в сумі 59946,74 грн під 16% річних (а.с. 5-7).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 02.10.2025 рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.05.2025 року по справі №274/3674/24, залишено в силі. Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, код ЄДРПОУ 00032129) в особі філії – Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Житомир, вул. Перемоги, 15, код ЄДРПОУ 09311380) задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № 1956637907 на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09.08.2022 р. у загальному розмірі 64 742,48 грн., з яких 59 946,74 грн. – депозит (вклад), 4 795,74 грн. – проценти, нараховані на депозит (вклад). Стягнуто з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 63 735,38 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с. 8-13).
Згідно чеку № 4493 від 15.10.2025 року позивачка отримала кошти в сумі 100 000,00 грн та чеку № 3941 від 17.10.2025 року кошти в сумі 25 000,00 грн ( а.с. 14). 
29.10.2025 ОСОБА_1 , з метою досудового врегулювання спору, зверталась до банку з вимогою про сплату банком на її користь пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с.15).
Відповідь на зазначену вимогу банком не надано.
Згідно розрахунку позивачки, внаслідок неправомірних дій банку щодо неповернення депозитних коштів їй має бути сплачена пеня в період прострочення з 07.04.2024 по 14.10.2025 в розмірі 77324,73 грн, 3 % річних в період з 09.02.2023 по 14.10.2025 в розмірі 5204,00 та індексація в розмірі 15567,75 грн (а.с.17 - 18).
На підтвердження проведення банком виплат на користь позивачки відповідачем - Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» надано платіжні документи від 13.10.2025: на суму 59946,74 грн (призначення платежу виплата за договором № 1956637907 від 09.08.2022 - виплата суми банківського вкладу; на суму 3692,72 грн (призначення платежу виплата за договором № 1956637907 від 09.08.2022 - виплата відсотків за користування банківським вкладом); на суму 1391,14 грн (призначення платежу виплата за договором № 1956637907 від 09.08.2022 - судові витрати); на суму 63735,38 грн (призначення платежу виплата за договором № 1956637907 від 09.08.2022 - випала пені); платіжний документ від 16.10.2025 на суму 1284,78 грн (призначення платежу - код сплати: 101) (а.с.37-39). 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). 
Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 
Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. 
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). 
Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. 
У відповідності зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Із наданих позивачкою квитанцій вбачається, що кошти по виконанню рішення Бердичівського міськрайонного суду від 23.05.2025 року в цивільній справі № 274/3674/24 нею були отриманні 15.10.2025 року.
Проте, відповідно до п. 5 п.1 ст.1 Закону України від 30.06.2021 №1591-IX "Про платіжні послуги " дата валютування - зазначена платником у платіжній інструкції дата, починаючи з якої кошти, що становлять суму платіжної операції і переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.
Згідно наданих представником відповідача первинних документів, датою валютування є 13.10.2025 року, що вказує на момент виконання судового рішення.
Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вказана норма визначає нарахування пені за весь час прострочення.
При цьому ВС в постанові від 25.01.2025 року по справі №751/3052/23 зазначив, що за змістом положень параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)).
Отже, внаслідок неправомірних дій банку щодо неповернення депозитних коштів позивачці має бути сплачена пеня за період прострочення : з 27.04.2024 року по 12.10.2025 року за наступним розрахунком: 4817,74 грн (відсотки за користування депозитом) х 0,03 х 533 дні прострочення = 77035,66 грн. 
Згідно  ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на це в період з 09.02.2023 року по 12.10.2025 року підлягає сплаті 3% річних в сумі 5194,00 грн та індексація в сумі 15642,29 грн.
При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.  
При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з на користь позивачки, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Суд дійшов такого висновку, виходячи з наступного : порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). 
Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. 
Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. 
Згідно з пп. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
Як передбачено п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подала ти податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. 
При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. 
Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.   Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України, тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. 
Щодо позовних вимог до відповідача філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Так, Верховний Суд у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 чітко визначив, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в суді у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).
Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що філія - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», яка зазначена представником відповідача, як відповідач по даній цивільній справі, не наділена цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі.
Крім того, згідно позовних вимог до філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не пред"явлено жодних позовних вимог. 
Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1328,15 грн. в дохід держави, не сплачена позивачкою при подачі позову, пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. 12-13,76-81,89,141,258,263-265,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в сумі 97871,95 грн, а саме: 77035,66 грн - пені, 5194,00 грн - 3% річних, 15642,29 грн - індексації.
Сума коштів, яка підлягає стягненню Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 , зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.
Стягнути з з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Житомирське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в розмірі 1328,15 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2026 року 

Суддя Т.М. Вдовиченко