ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2026 р. Справа№ 910/2441/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Суліма В.В. 
Гаврилюка О.М. 

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.,
представників сторін: 
від позивача: не з`явився
від відповідача: Пономарь С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025, повний текст якого складений 12.08.2025, 
у справі № 910/2441/25 (суддя Балац С.В.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»
до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі-відповідач, Банк) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним правочину.
Позовні вимоги обгрунтовані безпідставним прийняттям відповідачем Рішення від 20.02.2025 про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору та вчиненням останнім одностороннього правочину у формі направлення позивачу повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 з порушенням ч. 1, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ГПК України. Право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним. Позивач зазначає, що подання ним заяви про закриття рахунків не є його добровільним волевиявленням та здійснено для уникнення наслідків неподання такої заяви вказаних Банком у Повідомленні. Договори доручення є частиною ділових відносин між сторонами, а отже оскаржувані рішення та повідомлення Банку припиняють і дію договорів доручень. Всі публікації, на які посилається відповідач, в тому числі у Висновку, не є офіційними джерелами. 
За вказаних обставин позивач звернувся до суду з вимогами до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про:
- визнання протиправним та скасування Рішення Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 20.02.2025 про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору;
- визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" у формі Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування Рішення Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 20.02.2025 про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору - закрито.
Решту вимог задоволено повністю.
Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" у формі повідомлення від 20.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.
Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування Рішення Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 20.02.2025 про відмову від підтримання ділових /відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору, оскільки спір у цій частині не підлягає судовому розгляду в суді жодної юрисдикції, адже не направлене на поновлення (і не здатне поновити) прав позивача незалежно від юрисдикції суду.
Крім того, в обгрунтування мотивів суд першої інстанції зазначив, що з огляду на правомірно зазначені позивачем відомості в анкеті, щодо відсутності у товариства кінцевого бенефіціарного власника (КБВ), а також, оскільки джерела, на які посилається Банк, не є офіційними та належними, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність встановлення Банком неприйнятно високого ризику позивачу.
Водночас, суд вказав, що документами, наявними в матеріалах справи підтверджено наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності Заіграєва Є.О. на підписання Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104, а тому односторонній правочин (Повідомлення) вчинено відповідачем з дотриманням ч. 2 ст. 203 ЦК України.
При цьому, суд дійшов висновку, що односторонній правочин вчинений відповідачем у формі Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 суперечить нормам ст. 11, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-ІХ, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що ділові відносини з позивачем припинені на підставі поданої позивачем заяви від 24.03.2025 про закриття рахунків позивача та перерахування залишків коштів оскільки, як зазначено в Повідомлені від 21.02.2025 укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриття поточних/депозитних та інших рахунків після здійснення завершальних операцій розриваються за ініціативою Банку внаслідок прийнятого Рішення про відмову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 скасувати в частині задоволенних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції не дослідив факт застосування Національним банком України до ТДВ СК "Кредо" заходів впливу у вигляді відкликання ліцензії у зв`язку з тим, що структура власності
страховика є непрозорою. Таке рішення Правління НБУ ухвалило 17.07.2025.
Скаржник звертає увагу, що підстави для рішення регулятора Національного банку України та підстави для рішення АТ КБ «ПриватБанк» як суб`єкта первинного фінансового моніторингу є тотожними у частині того, що структура власності страховика є непрозорою. ТДВ СК "Кредо" не розкрив реальних кінцевих бенефіціарних власників, внаслідок чого НБУ відкликав ліцензію, а АТ КБ «ПриватБанк» прийняв рішення щодо встановлення неприйнятно високого ризику та відмову від підтримання ділових відносин.
Апелянт зауважує, що існує вірогідність, що ТДВ СК "Кредо" діє в інтересах колишніх акціонерів Банку, тому враховуючи публікації в ЗМІ, та тісні партнерські відносини з Банком до його націоналізації, оскільки ТДВ СК "Кредо" не розкривав Банку реальних кінцевих бенефіціарних власників, а також враховуючи наявні високі репутаційні ризики, Банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон ПВК/ФТ або Закон № 361-IX), зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин з клієнтом шляхом розірвання ділових відносин. У зв`язку з чим, Банком прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин і закриття рахунків на підставі частини 1 статті 15 Закону ПВК/ФТ . 
Таким чином скаржник наголошує, що правочин про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин відповідає ст.ст. 203, 215 ЦК України та вчинений АТ КБ "Приватбанк" з дотриманням вимог законодавства про фінансовий моніторинг.
Крім того, скаржник зауважує, що судом першої інстанції проігнаровано докази та доводи Банку, що закриття рахунків позивача та перерахування залишків коштів було здійснено Банком 26.03.2025 на підставі заяви позивача від 24.03.2025, тому останній такими діями схвалив спірний правочин про припинення правовідносин між сторонами, що свідчить про відсутність порушеного права позивача. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, ТДВ «Страхова компанія «Кредо» заперечуючи проти апеляційної скарги Банку, 27.10.2025 надало відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 залишити без задоволення, рішення в частині задоволених вимог - залишити без змін. 
Позивач вважає, що посилання Банку на те судом не досліджено факт застосування НБУ України до ТДВ СК "Кредо" заходів впливу у вигляді відкликання ліцензії у зв`язку з тим, що структура власності страховика є непрозорою, є безпідставним та не стосується даної справи.
Позивач також зазначає, що всі публікації, на які посилається відповідач, в тому числі і у Висновку, не є офіційними джерелами відповідно до ч.8 ст.11 Закону №361-ІХ та п.6 Порядку ідентифікації, верифікації клієнта, тому не можуть підтвердити викладені у Висновку аргументи та позицію Банку, що свідчить про безпідставність відмови від ділових відносин.
Крім того позивач вказує, що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним. Позивач зазначає, що подання заяви про закриття рахунків не є його добровільним волевиявленням та здійснено для уникнення наслідків неподання такої заяви вказаних Банком в Повідомленні. 
Водночас, позивач зауважує, що правочин відповідача у формі Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104, прийнятий на підставі протиправного Рішення від 20.02.2025, суперечить, зокрема, нормам ст. 11, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-ІХ та вчинено особою, яка не мала повноважень на вчинення такого правочину, що є порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України та підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ГПК України. 

Узагальнені доводи заперечення на відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, Банк, заперечуючи проти доводів позивача, викладених у відзиві, надав свої заперечення, в яких зазначив, що перелічена інформація у рішенні НБУ України, яким визнано структуру власності ТДВ СК "Кредо" непрозорою, доводить його непрозору структуру власності та була відома останньому, однак позивач навмисно приховував дану інформацію від Банку та суду першої інстанції. 
Банк також вказує, що в матеріалах справи містяться дані з АПІ ЄДР від 13.01.2025: Детальна інформація про юридичну особу, які аналізувались банком при прийнятті рішення. На другій сторінці даного документу вказано, що структура власності даної юридичної особи визнана Національним банком України не прозорою. У графі Інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи зазначено: Причина відсутності кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи зазначена у структурі власності. Тобто, ТДВ СК "Кредо" не передавало відомості про кінцевого бенефіціарного власника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також позивач не надавав банку відомості про кінцевого бенефіціарного власника в анкеті від 10.01.2025.
Стосовно копій публікацій ЗМІ, проти яких заперечує позивач, Банк зазначає, що дані публікації розглядались Банком, однак не мали вирішального впливу на прийняття рішення Банком про відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом. Вирішальним вважає Банк у даному випадку є непрозора структура власності позивача.
Крім того, Банк наголошує, що судом першої інстанції проігноровано не враховано, що закриття рахунків позивача та перерахування залишків коштів було здійснено Банком 26.03.2025, тобто після подачі позивачем заяви від 24.03.2025, що спростовує доводи позивача, що припинення правовідносин з Банком відбулось на підставі одностороннього правочину Банку. Дані свідчить про відсутність порушеного права позивача. Дані факти, на думку Банку, свідчать про відсутність порушеного права позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Майданевич А.Г. - головуючий суддя; суддів - Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою кціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 та призначено до розгляду на 20.10.2025.
У судовому засіданні 20.10.2025 колегією суддів протокольною ухвалою оголошено перерву у рогляді апеляційної скарги до 03.11.2025.
У судовому засіданні 03.11.2025 колегією суддів протокольною ухвалою продовжено строк розгляду справи у відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та оголошено перерву у рогляді апеляційної скарги до 24.11.2025.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відрядженні з 19.11.2025 по 03.12.2025, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Майданевич А.Г. - головуючий суддя; суддів - Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Майданевич А.Г. - головуючий суддя; суддів - Сулім В.В., Гаврилюк О.М. та призначено до розгляду на 15.12.2025.
У судовому засіданні 15.12.2025 колегією суддів протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 19.01.2026.
Судове засідання 19.01.2026 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному у період з 13.01.2026 по 23.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 призначено на 23.02.2026.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання призначене на 23.02.2026 не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення електронного документа до електронного кабінету позивача, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документа. 
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання принципів розумності строків розгляду справи судом, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

Пояснення представників сторін

Представник відповідача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 23.02.2026 наполягав на доводах апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволенних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача у попередніх судових засіданнях надавав свої пояснення щодо апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 залишити без задоволення, рішення в частині задоволених вимог - залишити без змін. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (позивачем) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", відповідач) укладені наступні договори: 
- договір №505296 від 05.11.2002 р. на здійснення розрахунково-касового обслуговування (відповідно до п.1.1 вказаного договору Банк відкриває клієнту поточний рахунок (поточні рахунки) у національній та іноземній валюті (в тому числі картковий) та/або здійснює його (їх) розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих нормативних актів Національного банку України); 
- договір доручення № 1 на виконання страхових агентських послуг від 01 листопада 2002 року (з додатковими угодами);
- договір доручення № 2 на виконання страхових агентських послуг від 31 березня 2003 року (з додатковими угодами);
- договір доручення № 3 на виконання страхових агентських послуг від 02 серпня 2004 року (з додатковими угодами);
- договір доручення № 4 на виконання страхових агентських послуг від 01 березня 2005 року (з додатковими угодами);
- договір доручення № 6 на виконання страхових агентських послуг від 11 липня 2016 року (з додатковими угодами) за якими ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язується від імені і за дорученням ТДВ СК "Кредо" здійснити частину його страхової діяльності за винагороду (далі - Договори доручення з ТДВ "СК "Кредо").
Відповідно до умов вказаних договорів доручення відповідач зобов`язався за плату здійснювати інформаційно-роз`яснювальну роботу, спрямовану на залучення до співпраці осіб, зацікавлених в послугах позивача, підготовку та укладення від імені позивача договорів страхування, представляти інтереси позивачів щодо укладених ним договорів страхування, приймати від клієнтів страхові платежі та перераховувати їх позивачу. Умовами усіх вищезазначених договорів передбачалось, що договори мають силу довіреностей, а також те, що з усіх інших питань, не врегульованих договорами, сторони керуються чинним законодавством України.
За умовами договорів доручення, останні укладені (з урахуванням змін): 
- договір доручення №1 від 01.11.2002 строком на 3 роки з подальшою пролонгацією на той самий термін, у випадку якщо жодна із сторін не висловить бажання розірвати договір (п.8.1);
- договір доручення №2 від 31.03.2003 строком на 3 роки з подальшою пролонгацією на той самий термін, у випадку якщо жодна із сторін не висловить бажання розірвати договір (п.8.1);
- договір доручення №3 від 02.08.2004 строком на 3 роки з подальшою пролонгацією на той самий термін, у випадку якщо жодна із сторін не висловить бажання розірвати договір (п.8.1);
- договір доручення №4 від 01.03.2005 строком до 23.01.2014 з наступною пролонгацією на кожний наступний рік (п.6.1);
- договір доручення №6 від 11.07.2016 строком до 11.07.2019 з наступною пролонгацією на кожні наступні 3 роки (п.8.7).
21.02.2025 відповідач листом №20.1.0.0.0/7-250221/104 повідомив позивача про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку (далі - Повідомлення).
Позивач вважає односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. 
Отже позивач вважає, що лист відповідача від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 є одностороннім правочином.
Зі змісту вказаного Повідомлення вбачається, що Банк повідомив про прийняте 20.02.2025 Рішення про відмову від підтримання ділових /відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору (далі-Рішення про відмову) у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк.
Звертаючись в суд з даним позовом позивач зазначає, що Рішення Банку від 20.02.2025 про відмову від ділових відносин прийнято безпідставно, без належних доказів та обґрунтувань, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги зазначив, що з огляду на правомірно зазначені позивачем відомості в анкеті, щодо відсутності у товариства КБВ, а також те, що джерела, на які посилається Банк, не є офіційними та належними, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність встановлення Банком неприйнятно високого ризику позивачу.
Водночас, суд вказав, що документами, наявними в матеріалах справи підтверджено наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності Заіграєва Є.О. на підписання Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104, а тому односторонній правочин (Повідомлення) вчинено відповідачем з дотриманням ч. 2 ст. 203 ЦК України.
При цьому, суд дійшов висновку, що односторонній правочин вчинений відповідачем у формі Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 суперечить нормам ст. 11, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-ІХ, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що ділові відносини з позивачем припинені на підставі поданої позивачем заяви від 24.03.2025 про закриття рахунків позивача та перерахування залишків коштів, оскільки, як зазначено в Повідомлені від 21.02.2025, укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриття поточних/депозитних та інших рахунків після здійснення завершальних операцій розриваються за ініціативою Банку внаслідок прийнятого Рішення про відмову.
Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступним підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/2441/25 у межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Стосовно вимог про визнання правочину недійсним з підстав предбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон про ПВК/ФТ), як зазначено в його преамбулі, спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - запобігання та протидія).
Відповідно до п. 39 ст. 1 Закону про ПВК/ФТ неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.
Банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, як встановлено п. 1 ч. 2 ст.6 Закону про ПВК/ФТ.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг.
Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно:
- Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду;
- центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.
Частиною 6 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі зокрема неможливості виконувати
визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону про ПВК/ФТ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в тому числі:
2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою;
3) забезпечувати функціонування належної системи управлі ння ризиками,застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків;
4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів.
Відповідно до положень ст. 11 Закону про ПВК/ФТ, Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі офіційних документів або інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел (якщо інше не передбачено цим Законом), здійснювати верифікацію.
Офіційні документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу здійснив верифікацію, засвідчуються в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, що відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу.
З метою встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу:
- витребовує та отримує від клієнта - юридичної особи структуру власності такого клієнта;
- встановлює щодо трасту або іншого подібного правового утворення відомості про засновників, довірчих власників, захисників (у разі наявності), вигодоодержувачів (вигодонабувачів) або групу вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також про будь-яких інших фізичних осіб, які здійснюють вирішальний вплив на діяльність трасту або іншого подібного правового утворення (у тому числі через ланцюг контролю/ володіння). Щодо трастів та інших подібних правових утворень, вигодоодержувачі (вигодонабувачі) яких характеризуються певними ознаками або класом, встановлюється інформація про таких вигодоодержувачів (вигодонабувачів), яка б надала можливість встановити їх особу в момент виплати чи реалізації ними належних їм прав;
- має право використовувати дані, що містяться в офіційних документах, офіційних та/або інших джерелах;
- має вжити належних заходів для перевірки достовірності інформації щодо кінцевого бенефіціарного власника та пересвідчитися, що він знає, хто є кінцевим бенефіціарним власником (за його наявності), здійснюючи обґрунтовані заходи для розуміння права власності (контролю) та структури власності.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу при встановленні кінцевого бенефіціарного власника клієнта не повинен покладатися виключно на Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вимоги щодо встановлення кінцевого бенефіціарного власника суб`єкт первинного фінансового моніторингу виконує з використанням ризик-орієнтованого підходу.
Пунктом 30 статті 1 Закону України № 361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником є:
- для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
- для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння);
- для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднєв олодіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного( складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чиюридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від дія льностіюридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту а бо іншогоподібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому, кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону про ПВК/ФТ, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.
Відповідно до ст. 5-1 Закону про ПВК/ФТ, юридичні особи повинні мати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або його відсутність та структуру власності.
Юридичні особи зобов`язані подавати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника або про його відсутність та структуру власності для
внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Юридичні особи, які є засновниками (учасниками) юридичних осіб, і фізичні особи, які є засновниками (учасниками) юридичних осіб та/або здійснюють вирішальний вплив на їхню діяльність, зобов`язані надавати на запит юридичних осіб інформацію, необхідну для подання юридичною особою для внесення або актуалізації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформації про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності юридичної особи, а також самостійно повідомляти юридичних осіб про зміну кінцевого бенефіціарного власника та/або структури власності юридичної особи протягом 5 робочих днів з дати виникнення такої зміни.
Положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:
- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного
імені;
- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом
необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;
- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.
При цьому, згідно з п. 13 розділу 1 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України № 65 від 19.05.2020 (далі - Положення), де-рискінг - явище, за якого суб`єкт первинного фінансового моніторингу відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.
Відповідно до п. 1, 2 додатку 1 до Положення Банк зобов`язаний здійснювати належну перевірку нових та наявних клієнтів у випадках, передбачених у статті 11 Закону про ПВК/ФТ. Заходи щодо ідентифікації та верифікації клієнта (представника клієнта) здійснюються банком у порядку, визначеному в додатку 2 до Положення.
Пунктами 11 та 12 додатку 1 до Положення передбачено, що Банк з урахуванням ризик-профілю клієнта на постійній основі проводить моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнтів, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями) у порядку, визначеному в додатку 1 до Положення. Якщо за результатами моніторингу ділових відносин клієнта банк виявляє підозрілі фінансові операції (діяльність), то банк за потреби вживає заходів щодо переоцінки рівня ризику таких ділових відносин з клієнтом та вживає ПЗНП у разі присвоєння високого рівня ризику.
Згідно з п. 1 Додатку 12 до Положення банк зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин / відмовити клієнту у відкритті рахунку (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмовитися від проведення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 15 Закону про ПВК/ФТ.
Відповідно до п. 61 Положення Банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених ч. 6 ст. 7 Закону про ПВК/ФТ, в інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ, а також щодо клієнтів (осіб), щодо яких
у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів.
Частинами 1 та 3 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Крім того, відповідно до п. 4 ст. 1075 ЦК України Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.
Таким чином, виходячи з аналізу норм Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з нормами спеціального Закону та нормами підзаконного акту про фінансовий моніторинг, вбачається, що банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів у разі зокрема неможливості виконувати визначені Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, а також щодо клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим.
Аналогічне стосується відмови від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка через встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику, яка також є обов`язковою для банків за Законом.
Водночас, законодавство про фінансовий моніторинг зобов`язує банки як суб`єктів фінансового моніторингу самостійно визначати ризики подальшого обслуговування клієнтів та уникати виявлених ризиків через застосування процедури де-рискінгу.
Так, за результатом проведеної перевірки позивача, АТ КБ "Приватбанк" було прийнято рішення щодо встановлення неприйнятно високого ризику та відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом ТДВ СК "Кредо".
Підстави прийняття такого рішення викладені у висновку щодо встановлення неприйнятно високого ризику та відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом ТДВ СК "Кредо", а саме:
«Департаментом вивчення клієнтів НФМ, відповідно до вимог Програми проведення заходів належної перевірки клієнтів та Положення про здійснення Банком заходів стосовно визначення структури власності клієнта, проведено заходи НПК та ПЗНП щодо аналізу структури власності клієнта та визначення його кінцевих бенефіціарних власників під час підтримання ділових відносин АТ КБ Приватбанк з ТДВ СК "Кредо" (далі-клієнт).
За результатами здійснених заходів НПК та ПЗНП вважаємо за необхідне відмовити у підтриманні ділових відносин з ТДВ СК "Кредо" на підставі абзацу 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаним злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" шляхом встановлення неприйнятно високого ризику у зв`язку з неможливістю виконувати визначені цим Законом обов`язки та/або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом, відповідно до частини 6 статті 7 Закону.
1. Загальна інформація щодо клієнта:
Клієнт банку від 27.05.2003.
Дата заснування: 27.02.1997 (27 років 6 місяців);
Статутний капітал: 52 000 000,00 грн;
Основний квед: 65.12 Інші види страхування, крім страхування життя;
Адреса реєстрації: 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Моторобудівників, 34
САЙТ: skcredo.com.ua/
2. Співпраця з Приватбанком
Згідно інформації з відкритих джерел (ресурс delo.ua від 08.12.2023, посилання (скрін) ТДВ СК "Кредо" був одним з двох страховиків (разом з ПРАТ СК "Інгосстрах"), послуги яких Приватбанк фактично "нав`язував своїм клієнтам до своєї націоналізації наприкінці 2016 року, тобто за часів попередніх власників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Додатково "Департамент страхових продуктів" надає інформацію, що за двома продуктами: "Захист на кожен день" та "Страхування кредитного ліміту" ТДВ СК "Кредо" та ПРАТ СК "Інгосстрах" (протягом 2015-2017 рр.) були єдиними партнерами Банку за цими продуктами, які продавались "пакетно" майже з кожною кредитною карткою Приватбанку (кредитна карта є одним з наймасовіших продуктів Приватбанку, тобто це дуже великий портфель клієнтів).
Коментар:
Фактично ТДВ СК "Кредо" та ПРАТ СК "Інгосстрах" мали ексклюзивну монополію на продаж страхових продуктів клієнтам Приватбанку за часів колишніх акціонерів Банку.
Неофіційні джерела пов`язують компанію із ПриватБанком та колишніми акціонерами. Ще у 2008 році Інтернет-видання "Про Страхування", називало ТДВ СК "Кредо" "дочірньою структурою ПриватБанку", на зміну якій прийшла ПРАТ СК "Інгосстрах" (посилання, скрін).
Додатково: З ПРАТ СК "Інгосстрах" розірвано ділові відносини, а Нацбанк застеріг у своєму повідомленні, що з інформації про структуру власності ПРАТ СК "Інгосстрах" неможливо встановити осіб, які здійснюють значний вплив на її управління або діяльність та визнав структуру власності страховиків непрозорою (посилання, скрін).
На сайті ТДВ СК "Кредо" наявна інформація про партнерський зв`язок з ПРАТ СК "Інгосстрах", як з агентом, робота якого пов`язана з підготовкою, укладанням та виконанням (супроводом) договорів страхування; врегулюванням подій, що мають ознаки страхових (посилання)(скрін).
3. Історія розвитку бізнесу ТДВ СК "Кредо":
Портал Знай ЮА (дата публ. відсутня) пише (скрін):
"...Відкриті джерела повідомляють: сімейству Бандурових належить «Страхова компанія Кредо». Частки у компанії розбиті на різних довірених осіб, в тому числі і тестя народного депутата - ОСОБА_3 
41% страхової організації оформлено на компанію ТОВ «Стілброк», власником якої також є тесть.
Але найцікавіше у тому, чим займається ця страхова компанія. Не у всіх областях України про неї чули. А лише у Запорізькій. Адже саме тут страхова компаніяус пішно функціонує вже понад двадцять років. Вона надає свої послуги для пацієнтів лікарень."
Коментар:
компанія не мала значних обсягів діяльності на початку свого створення та протягом наступних 10 років, до 2007-2008 р. про неї ніхто не чув, крім жителів Запоріжжя.
Створена місцевими елітами:
60% - ТОВ"СТІЛБРОК"(13612147), власником якого ЗМІ називають  
ОСОБА_4 . Також частки:
8% у дітей ОСОБА_5 ,
12% - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожен по 4%).
Тобто фактично на момент заснування ТДВ СК "Кредо" належала на 68% родині ОСОБА_5 на чолі з ОСОБА_4 , зять якого - нардеп ОСОБА_9 (дружина якого перший раз з`явилась в структурі у 2007 р.).
3.1 Аналіз інформації про ОСОБА_10 і його зятя - ОСОБА_11 (PEP) ОСОБА_12 - колишній комерційний директор ПАТ "Запоріжсталь" (00191230), (власники ОСОБА_13 / ОСОБА_14 ), член наглядової ради Інгулецького ГЗК(00190905), (власник ОСОБА_14 ), колишній консультант з металургії холдингу "Смарт-груп" ( ОСОБА_15 ), раніше був комерційним директором "Смарт-груп", колишній член Наглядової Ради Ощадбанку (призначення Кошеленка ініційованеп редставником Партії ) (посилання (скрін) ЗМІ, 2007 р.) регіонів - ОСОБА_16 - ОСОБА_12 , - як пишуть ЗМІ, бізнес-партнер ОСОБА_17 . Саме з ОСОБА_18 пов`язують призначення Бандурова членом Наглядової ради та заступником Голови Наглядової ради ПАТ "Укрексімбанк" у 2006 році.
У 2009-2010 рр. "Укрексімбанк" активно кредитував підприємства, які належать братам ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (посилання (скрін).
У 2010 році займав посаду зам-міністра економіки України, в цей час ОСОБА_21 був першим віце-прем`єром.
ОСОБА_22 допоміг братам Клюєвим отримати кредит на півмільярда євро, який вониине повернули. (посилання (скрін)
Коментар:
ОСОБА_12 "колишній" топ-менеджер (який вірогідно представляє інтереси ОСОБА_23 ) "нажив" статки та "розкрутив" бізнес завдяки ОСОБА_14 .
Також ОСОБА_12 , ОСОБА_9 - це бізнесмени, яких також пов`язують з братами ОСОБА_24 , які з орбіти "Партії Регіонів".
ОСОБА_25 пов`язаний бізнес-зв`язком з ОСОБА_26 , що підтверджується публікаціями в ЗМІ (1, 2,3, 4), і саме з часом їх партнерства (2007-2008 рр.) збігається відкриття рахунків і початок співпраці компанії ТДВ СК "Кредо" з ПриватБанком, що виводить її на "новий" рівень.
4. Структура власності та кінцеві бенефіціарні власники
Клієнт зазначає у анкеті від 10.01.2025 року, що КБВ відсутні.
4.1 Історія змін КБВ:
2017-2020 - КБВ згідно ЄДР: ОСОБА_27 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Литвин.
2020-2024 - КБВ згідно ЄДР: ОСОБА_7 та Кривцун.
Не відома їх бізнес-історія "становлення" бізнесу, пов`язаність їх з ринком страхових послуг, окрім того, що вони вже були серед власників СК.
4.2 Аналіз змін в структурі власності
Компанія ТОВ "Стілброк" (яка за даними ЗМІ належала ОСОБА_5 , див. п.3 вище), до 2024 р. Володіла 41% часткою у ТДВ СК "Кредо". А у 2024 році розпочинається розшарування часток за рахунок дарування корпоративних прав у ТДВ СК "Кредо", про що надані відповідні документи, а саме: надано договори дарування від ТОВ Стілброк (24.06.2024) до наступних фізичних осіб:
ОСОБА_28 , частка 12.5%;
ОСОБА_29 , частка 6.9%;
ОСОБА_30 , частка 6.5838%;
ОСОБА_31 , частка 9%;
ОСОБА_32 , частка 7%.
Акти приймання-передачі за договором дарування від 24.06.2024 до ОСОБА_33 від наступних осіб:
0.3934% - від Шевченківська районна громадська організація "Фонд Сім`ї та молоді" 20480083 (в особі Голови правління - ОСОБА_34 ) до ОСОБА_33 
3.8536% - від ОСОБА_28 
2% - ОСОБА_34 
Коментар: 
Компанія була під впливом ОСОБА_35 , який в свою чергу тісно
співпрацював з братами ОСОБА_24 , та вірогідно представляв інтереси ОСОБА_15 у спільних з ОСОБА_26 "проєктах", яким стала ТДВ СК "Кредо", коли переродилася з "невідомої СК з Запоріжжя" на всеукраїнську СК.
У підсумку:
- нерозкриття КБВ - неможливо встановити реальних КБВ;
- є вірогідність, що ТДВ СК "Кредо" діє в інтересах колишніх акціонерів Банку, враховуючи публікації в ЗМІ, та тісні партнерські відносини з Приватбанком до йогои націоналізації, як однієї з двох ключових страхових компаній (разом з ПРАТ СК "Інгосстрах");
- обидві ці страхові компанії і на теперішній час пов`язані партнерськими відносинами.
Оскільки клієнт не розкриває Банку реальних КБВ, а також враховуючи наявні високі репутаційні ризики, Банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, відповідно до частини 1 статті 15 Закону про ПВК/ФТ, зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин з клієнтом шляхом розірвання ділових відносин. Тому прошу погодити рішення щодо ТДВ СК "Кредо" : встановлення НВР відмовитись від підтримання ділових відносин.»
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що враховуючи, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання відповідача з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо позивача, прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.
Враховуючи вищезазначене, вбачається, що правочин про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин відповідає ст.ст. 203, 215 ЦК України та вчинений АТ КБ "ПриватБанк" з дотриманням вимог законодавства про фінансовий моніторинг.
Положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися відвстановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансовогомоні торингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені.
Дії банку, що полягають у відмові здійснення платежів на користь та на
банківські рахунки позивача, також здійснюються банком як суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою дотриманням вимог законодавства по фінансовому моніторингу.
Положення Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", не передбачають встановлення обмежень банку у здійсненні фінансового моніторингу.
Дії банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу з метою дотримання вимог законодавства про фінансовий моніторинг не можуть бути обмежені позивачем, шляхом подачі позову, чи будь-яким іншим способом.
Таким чином, дії відповідача, як суб`єкта фінансового моніторингу, щодо розірвання ділових відносин із позивачем відповідають приписам Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, ЦК України та умов договору
банківського обслуговування.
Отже, з огляду на викладене вбачається, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів з боку АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що односторонній правочин вчинений відповідачем у формі Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 суперечить нормам ст. 11, ч. 1 ст. 15 Закону № 361-ІХ, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно твердження позивача про відсутність у ОСОБА_36 повноважень на вчинення одностороннього правочину (Повідомлення).
Так, позивач, вказує, що оспорюваний правочин (Повідомлення) суперечить ч. 2 ст. 203 ЦК України, оскільки у ОСОБА_36 відсутній необхідній обсяг повноважень для вчинення оспорюваного правочину, що є порушенням ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України такий правочин є недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України однією із загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину, є те, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст цивільної дієздатності юридичної особи розкритий у статті 92 ЦК, а саме: юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.
З тексту Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 вбачається, що він підписаний Членом Правління банку (з питань корпоративного та малого і середнього бізнесу) Заіграєвим Є.О.
Так, відповідачем надані наступні документи: копія довіреності № 16226-К-Н-О від 30.12.2024 року ОСОБА_36 ; копія витягу з наказу про переведення ОСОБА_36 на посаду Члена Правління (з питань корпоративного, середнього та малого бізнесу) від 05.06.2024 року; копія статуту АТ КБ "ПриватБанк" (в п.129-132 передбачено, що Члени Правління мають право діяти від імені банку на підставі довіреності, а Голова правління має право делегувати свої повноваження Членам Правління).
Отже, зазначеними документами підтверджено наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_36 на підписання Повідомлення від 21.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104, а тому односторонній правочин (Повідомлення) вчинено відповідачем з дотриманням ч. 2 ст. 203 ЦК України.
Колегія суддів також погоджується доводами відповідача стосовно копій публікацій ЗМІ, проти яких заперечує позивач, що дані публікації розглядались Банком, однак не мали вирішального впливу на прийняття рішення Банком про відмову від підтримання ділових відносин з клієнтом. 
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що закриття поточних рахунків позивача та перерахування залишків коштів було здійснено банком на підставі заяви позивача від 24.03.2025. 
Закриття рахунків позивача відбулось 26.03.2025, тобто після подачі заяви на закриття рахунків, що підтверджується довіками про закриття рахунків. Даний факт повністю спростовує доводи позивача, що припинення правовідносин з банком відбулось на підставі одностороннього правочину банку.
Залишки коштів на рахунках позивача були перераховані за реквізитами, які позивач вказав в заяві від 24.03.2025.
Отже, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача є безпідставними, визнання недійним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" у формі Повідомлення від 20.02.2025 №20.1.0.0.0/7-250221/104 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, не поновить ділових відносин Банку з позивачем, оскільки ділові відносини з позивачем припинені на підставі поданої позивачем заяви від 24.03.2025 про закриття рахунків позивача та перерахування залишків коштів. 
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання АТ КБ «Приватбанк» у своїй апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не дослідив факт застосування Національним банком України до ТДВ СК «Кредо» заходів впливу у вигляді відкликання ліцензії у зв`язку з тим, що структура власності страховика є непрозорою, оскільки такі обставини не були пов`язані з предметом позовних вимог у даній справі і не підлягали дослідженню чи оцінці.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та
ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищенаведене, оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 в частині задоволення позовних вимог, винесене з порушенням ч. 1 ст. 277 ГПК України та підлягає
скасуванню. 
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому до уваги не беруться. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог із прийняттям нового рішення в про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 слід задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції розподіляється в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (69068, Запорізька область, м.Запоріжжя, просп. Моторобудівників, буд.34, ЄДРПОУ 13622789) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 910/2441/25 залишити без змін.
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови Північного апеляційного господарського суду.
5. Матеріали справи №910/2441/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2026 у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці та перебуванням судді Суліма В.В. у відрядженні з 10.03.206 по 12.03.2026. 

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк