Справа №452/1322/25 
Провадження №2/452/296/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"04" березня 2026 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Роман Л.І.,
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін без їх виклику за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в судовому засіданні 04 березня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

11 квітня 2025 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» АТ КБ «Приватбанк» в особі представника Захарової К.Р. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру від 17 жовтня 2014 року (далі - Договір). Так, між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі – ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 17 жовтня 2014 року укладено Договір, згідно з яким останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. 00 коп. з його поступовим збільшенням до 49000 грн. 00 коп. та з подальшим його зменшенням до 35550 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,8% річних на суму залишку заборгованості. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 12 березня 2025 року сума заборгованості складає у розмірі 41169 грн. 79 коп., де заборгованість за тілом кредиту – 34333 грн. 55 коп., заборгованість за простроченими відсотками – 6836 грн. 24 коп.. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму понесених судових витрат у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.1-15). 

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 січня 2026 року за клопотанням повноважного представника позивача вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику на 04 березня 2026 року о 09 год. 00 хв. (а.с.43-44,246). 

Представник позивачаАТ КБ «Приватбанк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.248,249), у п.2 позовної заяви та у письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, повноважний представник позивача на підставі довіреності Захарова К.Р. вказала, що позивач позов підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. При цьому, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подала, справу прохала

розглянути без її участіта не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.12,42). Будь яких інших клопотань та заяв з процесуальних питань від представника позивача до суду не надходило. 

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.249 зворотна сторона,250), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило, будь яких клопотань та заяв з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. 

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.

Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену повноважним представником у позовній заяві, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк». Копія статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ «Приватбанк» міститься у матеріалах справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 

За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). 

В матеріалах справи наявна Анкета-Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі Анкета-Заява) ОСОБА_1 , яку останній особисто підписав 17 жовтня 2014 року та за змістом якої він погодився, що вказана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.132).

Вказана Анкета-Заява підписана сторонами: від імені банку – уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто ОСОБА_1 ..

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 17 жовтня 2014 року укладено Договір шляхом підписання Анкети-Заяви, згідно з яким останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 4000 грн. 00 коп. з його поступовим збільшенням до 49000 грн. 00 коп. та з подальшим його зменшенням до 35550 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,8 % річних на суму залишку заборгованості. ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 , яку в подальшому було декілька раз перевидано та 21 лютого 2025 року ОСОБА_1 останній раз було видано платіжну картку № НОМЕР_2 з терміном дії останній день липня 2028 року (а.с.131,132,232-235). 

Крім того, 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписав на планшеті Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, а також Анкету-заяву клієнта-фізичної особи, які, зокрема, містять умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, умови щодо базової відсоткової ставки за кредитом, сплати відсотків, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також штрафів (а.с.133-152,153-159,161-231). 

Вказана Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписана сторонами: від імені банку – уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто ОСОБА_1 .. При цьому, своїм підписом  ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що сума заборгованості за Договором від 17 жовтня 2014 року станом на 12 березня 2025 року складає 41169 грн. 79 коп., де заборгованість за тілом кредиту – 34333 грн. 55 коп., заборгованість за простроченими відсотками – 6836 грн. 24 коп. (а.с.47-98).

Стаття 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за

відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 

При цьому, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2

ст.1050 ЦК України). Вказані положення застосовуються також і до відносин за кредитним договором (ч.2 ст.1054 ЦК України). 

Із виписки по особовому рахунку вбачається, що  ОСОБА_1 активував кредитну картку та активно користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів (а.с.99-128).

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи виписки про рух коштів (а.с.99-128), яка є належним підтвердженням отримання  ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, позивачем доведено факт отримання  ОСОБА_1 кредиту в АТ КБ «Приватбанк» та факт наявності заборгованості за кредитом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, позивач має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц).

Так, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) складає 34333 грн. 55 коп.. 

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на  ОСОБА_1 (а.с.129-130), встановлено, що остання зміна кредитного ліміту відбулася 08 серпня 2024 року та максимальна сума для отримання склала 35550 грн. 00 коп., що відповідає наданим позивачем розрахункам. 

За розрахунками позивача, заборгованість за простроченими відсотками складає 6836 грн. 24 коп. станом на 12 березня 2025 року. 

В Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, а також Анкеті-заяві клієнта-фізичної особи, які 20 квітня 2021 року підписані  ОСОБА_1 , сторонами узгоджено базову процентну ставку, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6836 грн. 24 коп., з розрахунком якої погоджується суд (а.с.133-152,153-159).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не

означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України).

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач  ОСОБА_1 у добровільному порядку не виконав умови Договору, сума заборгованості за кредитом на час розгляду цієї справи у суді ним на користь АТ КБ «Приватбанк» не сплачена. 

Таким чином, між сторонами по даній справі виникли відповідні зобов`язання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 ..

З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит.

Відтак, АТ КБ «Приватбанк» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі Договору, що міститься у матеріалах справи.

При цьому, відповідач  ОСОБА_1 правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, а також не надав жодних доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості або ж підтверджували факт повної сплати грошових коштів за Договором, чим не виконав вимоги стст.12,81 ЦПК України. 

За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «Приватбанк» як на підставу своїх вимог до ОСОБА_1 , котрий мав можливість сплатити грошові кошти за Договором, однак свідомо ухилився від виконання зобов`язання, а тому позивач має право на стягнення з відповідачазаборгованості у загальному розмірі 41169 грн. 79 коп. в судовому порядку, виходячи з розрахунку, визначеному позивачем, з яким погоджується суд.

Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором без номеру від 17 жовтня 2014 року станом на 12 березня 2025 року в повному обсязі, а саме в сумі 41169 грн. 79 коп., у тому числі заборгованість за тілом кредиту – 34333 грн. 55 коп., заборгованість за простроченими відсотками – 6836 грн. 24 коп..

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с.241), а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду. 

На підставі викладеного, керуючись стст.207,509,526,534,549,626,628,633,638,1048-1050, 1054,1055,1056-1 ЦК України, стст.12-13,76-81,141,247,259,263-268,279 ЦПК України, суд,–

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Самбірським МВ УМВС України у Львівській області від 16 липня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-д, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 14360570, МФО банку 305299) заборгованість за кредитним договором в сумі 41169 (сорока однієї тисячі ста шістдесяти дев`яти) гривень 79 (сімдесяти дев`яти) копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34333 (тридцяти чотирьох тисяч трьохсот тридцяти трьох) гривень 55 (п`ятдесяти п`яти) копійок та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6836 (шести тисяч восьмисот тридцяти шести) гривень 24 (двадцяти чотирьох) копійок, а також суму понесених судових витрат в розмірі 2422 (двох тисяч чотирьохсот двадцяти двох) гривень 40 (сорока) копійок.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Т.М. Кущ