ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33839/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року (суддя Горбалінський В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення судового контролю,- 
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2023; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2023 на визначений ним банківський рахунок; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 07.10.2009; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №160/33839/24 залишено без змін. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено.
Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24
19 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із звітом про виконання рішення суду.
В даному звіті відповідач зазначив, що належні пенсійні кошти за період з 01.08.2023 по 31.10.2025 в сумі 14 688,00 грн., нараховані до виплати на платіжну відомість жовтня 2025 року в АТ «ОТП Банк», повернуті банком у зв`язку з закриттям рахунку. Всвою чергу повернуті пенсійні кошти будуть перераховані в грудні 2025 року на рахунок ОСОБА_1 в АТ «ОЩАДБАНК», дата виплати - 17 число. За період з 07.10.2009 по 31.10.2025 нарахована компенсація втрати частини доходів у розмірі 20 618,49 грн., яка буде виплачена в грудні 2025 року.
21 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою щодо звіту відповідача. 
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що лише намір здійснити виплату пенсії не є доказом фактичної виплати пенсії. Управління здійснює нарахування виплат на наступний місяць до 25 числа поточного місяця. Отже управління не мало перешкод здійснити виплату в листопаді 2025 року.
17 грудня 2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19 листопада 2025 року про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про звільнення від сплати штрафу за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24 задоволено.
Звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до ч.3 ст.382-3 КАС України за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в двомісячний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Витребувано у ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформацію щодо зарахування пенсії в грудні 2025 року на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ».
22 грудня 2025 року ОСОБА_1 надав до суду докази зарахування на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» пенсії в сумі 35 850,49 грн. Крім цього позивачем надано до суду розрахунок компенсації втрати частини доходів на виконання рішення суду в розмірі 20 618,49 грн.
При цьому позивач наголосив, що він не погоджується з розміром компенсації втрати частини доходів, нарахованої на виконання рішення суду.
02 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до суду інформацію щодо зарахування пенсії в грудні 2025 року на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ».
26 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із звітом про виконання рішення суду.
В даному звіті відповідач зазначив, що нараховані пенсія в сумі 14 688,00 грн. та компенсація втрати частини доходу у розмірі 20 618,49 грн перераховані на банківський рахунок позивача, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в листопаді 2025 року додатковою відомістю. Отже, покладені судом зобов`язання виконані відповідачем в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 січня 2026 року про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, відмовити відповідачу у прийняті звіту, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штраф за не виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі № 160/33839/24 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати новий звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі № 160/33839/24.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що ГУПФУ в Дніпропетровський області усвідомлено та системно вчиняє протиправні дії щодо перерахунку розміру пенсії щодо осіб, які постійно проживають за межами України. Поняття «пенсія» є складним поняттям та передбачає визначення її розміру в порядку передбаченому Законом. Управління не може на власний розсуд визначати розмір пенсії, здійснювати або не здійснювати перерахунок розміру пенсії. Навіть якщо судове рішення не містить зобов`язання здійснити перерахунок розміру пенсії управління зобов`язано здійснити перерахунок у той же спосіб як особам, що постійно проживають на території України та отримували пенсію безперервно. Компенсація втрати частини доходу визначається періодом невиплати пенсії, а її розмір є похідним від цього періоду та розраховується управлінням автоматично. Отже, крім наведених вище порушень при здійсненні розрахунку оцінка виконання рішення суду в частині виплати компенсації втрати частини доходу має бути надана після здійснення перерахунку розміру пенсії у повній відповідності до вимог Закону.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 10.02.2022 у справі №160/13013/19, що враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено.
Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24
19 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із звітом про виконання рішення суду.
В даному звіті відповідач зазначив, що належні пенсійні кошти за період з 01.08.2023 по 31.10.2025 в сумі 14 688,00 грн., нараховані до виплати на платіжну відомість жовтня 2025 року в АТ «ОТП Банк», повернуті банком у зв`язку з закриттям рахунку. Всвою чергу повернуті пенсійні кошти будуть перераховані в грудні 2025 року на рахунок ОСОБА_1 в АТ «ОЩАДБАНК», дата виплати - 17 число. За період з 07.10.2009 по 31.10.2025 нарахована компенсація втрати частини доходів у розмірі 20 618,49 грн., яка буде виплачена в грудні 2025 року.
21 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою щодо звіту відповідача. 
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що лише намір здійснити виплату пенсії не є доказом фактичної виплати пенсії. Управління здійснює нарахування виплат на наступний місяць до 25 числа поточного місяця. Отже управління не мало перешкод здійснити виплату в листопаді 2025 року.
17 грудня 2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19 листопада 2025 року про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про звільнення від сплати штрафу за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24 задоволено.
Звільнено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від сплати штрафу відповідно до ч.3 ст.382-3 КАС України за наслідком відмови у прийнятті звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до статті 382 КАС України в двомісячний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 28 лютого 2025 року по справі №160/33839/24.
Витребувано у ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформацію щодо зарахування пенсії в грудні 2025 року на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ».
22 грудня 2025 року ОСОБА_1 надав до суду докази зарахування на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» пенсії в сумі 35 850,49 грн. Крім цього позивачем надано до суду розрахунок компенсації втрати частини доходів на виконання рішення суду в розмірі 20 618,49 грн.
При цьому позивач наголосив, що він не погоджується з розміром компенсації втрати частини доходів, нарахованої на виконання рішення суду.
02 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало до суду інформацію щодо зарахування пенсії в грудні 2025 року на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ».
26 січня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із звітом про виконання рішення суду.
В даному звіті відповідач зазначив, що нараховані пенсія в сумі 14 688,00 грн. та компенсація втрати частини доходу у розмірі 20 618,49 грн перераховані на банківський рахунок позивача, відкритий в Акціонерному товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в листопаді 2025 року додатковою відомістю. Отже, покладені судом зобов`язання виконані відповідачем в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку були наявні підстави для прийняття звіту відповідача.
Водночас, позивач не погоджується з розміром нарахованої компенсації втрати частини доходів на виконання рішення суду.
Колегія суддів зауважує, що незгода позивача із результатом дій вчинених відповідачем на виконання рішення, не може бути вирішена шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у відповідності до положень ст.382 КАС України, оскільки в межах встановлених цією процесуальною нормою процедур не може бути визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду.
Незгода позивача із рішеннями, діями або бездіяльністю відповідача, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, визначення конкретного розміру компенсації втрати частини доходів не було спірним питання в межах даної справи та судом не надавалась оцінка правовідносинам, які склалися між позивачем та відповідачем стосовно визначення розміру компенсації втрати частини доходів.
Щодо накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штраф за не виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі № 160/33839/24, то колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи спірне питання колегією суддів не встановлено обставин, які б безумовно свідчали про умисне невиконання саме керівником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення суду.
Також, колегією суддів інстанції не встановлено недобросовісності в діях керівника вказаного вище суб`єкта владних повноважень або вчинення ним дій (допущення протиправної бездіяльності), які б вказували про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №826/9960/15, обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу в порядку, передбаченому частиною другою статті 382 КАС України, є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за діяльність очолюваного ним державного органу, яким не забезпечено виконання судового рішення у встановлений судом строк.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області дій спрямованих на виконання судового рішення у цій справі, отже відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів для виконання такого.
З цих підстав колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров