Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
08 квітня 2026 р. справа № 520/31418/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григорова Д.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив (з урахуванням уточненого позову) :
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за час перебування у відпустці для лікування у зв?язку із отриманням тяжкого поранення, отриманим під час захисту Батьківщини, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 за період з 01.03.2025 по 07.07.2025, у розмірі по 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. за кожен місяць перебування у відпустці;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за час перебування у відпустці для лікування у зв?язку із отриманням тяжкого поранення, отриманим під час захисту Батьківщини, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 за період з 01.03.2025 по 07.07.2025 у розмірі по 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. за кожен місяць перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, пов?язаного із захистом Батьківщини, в загальній сумі 500 000 (п?ятсот тисяч) грн. 00 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 пропорційно часу його перебування на лікуванні.
Ухвалою суду від 19.12.2025р. відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Представником відповідача до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Представником позивача до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та з 17 листопада 2025 року був виключний зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.11.2025р. №399.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №87 від 31.01.2025р. за результатом проведення медичного огляду ОСОБА_1 , військово-лікарською комісією поставлений діагноз: ПХО рани лівої ступні, ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки; ВХО рани кукси середньої третини лівої гомілки; реампутація кукси середньої третини лівої гомілки з синдромом фантомних болей при тимчасовому порушенні функції. (Т06.8, Z89.5, R26.8, Y36.2).
Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб графи - ТДВ потребує відпустки на лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.
Позивач вважає, що у період його перебування на лікуванні відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено у повному обсязі додаткову винагороду, що становить протиправну бездіяльність. Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
На думку суду, аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Слід взяти до уваги, що Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту:
2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Суд звертає увагу на положення статті 58 Конституції України, за змістом якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.
Згідно рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи, що після внесення змін Постановою КМ № 793 від 07.07.2022р. виникли додаткові процедури правового регулювання, які можуть спричинити ускладнення процедури виплати винагороди в розмірі 100 000 гривень, тому вказані положення не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.
Як вказувалося вище, матеріалами справи підтверджується, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії №87 від 31.01.2025р. за результатом проведення медичного огляду ОСОБА_1 , отримане ним поранення так, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб графи - ТДВ потребує відпустки на лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на 30 календарних днів.
Згідно з довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії від 08.03.2025р. №2025-0308-0930, солдату ОСОБА_1 потребує тривалого лікування строком на 120 календарних днів.
Суд зауважує, що однією з умов виплати вище визначеної додаткової винагороди є факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Суд зауважує, що позивачем на підтвердження факту перебування на стаціонарному лікуванні надано докази, про те, що ОСОБА_1 після отримання травми перебував на реабілітації у громадській організації "Реабілітологів" (центр реабілітації "ФІЗІО"), на підтвердження чого надано копію договору про надання безоплатних реабілітаційних послуг б/н від 25.04.2025р., а також довідок довільного формату від 14.03.2025р. № 3-1403, 30.04.2025р. №3-3004, 01.05.2025р. № 1-0105, 02.06.2025р. № 10206, згідно яких позивач "перебуває на реабілітації" у центрі реабілітації "ФІЗІО". 
Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд зауважує, що вони не відповідають наведеній вище законодавчо встановленій вимозі перебування на стаціонарному лікуванні. Крім того, судом в порядку збирання доказів отримано відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2581635 від 08.04.2026р., згідно якого вбачається, що громадська організація «РЕАБІЛІТОЛОГІВ» (код ЄДРПОУ: 39114599), здійснює свою діяльність за КВЕД 94.99 «Діяльність інших громадських організацій», тобто до надання медичних послуг жодного стосунку не має.
Таким чином, позивач помилково ототожнює поняття реабілітації у громадській організації «РЕАБІЛІТОЛОГІВ» з поняттям перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вищевказані умови необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я позивачем не дотримані.
При цьому, доказів щодо перебування позивача на стаціонарному лікування за спірний період матеріали справи не містять.
Зазначене свідчить, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних.
На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров