Справа № 420/39449/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" (вул.Миру,144, с.Степанівка, Одеська область, 67430) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" до Головного управління ДПС в Одеській області за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 5190615320709 від 22.09.2025 р. в частині збільшення Товариству суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 392 519,00 грн та в частині штрафних санкцій на суму 39 251,90 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідачем на підставі помилкових та протиправних висновків без дослідження питання наявності в діях товариства ознак вини прийнято протиправне податкове повідомлення-рішення № 5190615320709 від 22.09.2025 р., яким порушено права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).
Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому представником відповідача вказано, що у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), ст.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами), п. 2.1, п. 2.4, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (зі змінами) ТОВ «ВІТМАРК АГРО» безпідставно сформовано податковий кредит з ПДВ з вартості послуг, придбання яких не підтверджено належним чином оформленими первинними документами та існуючою податковою інформацію щодо постачальника ТОВ «ФН «ПЕРСОНАЛ», на 3 016 600 грн, що призвело до заниження ПДВ на 392 519 грн.
Позивачем подано відповідь на відзив в якій позивач наполягав на задоволенні позову з обставин зазначених в позові.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області: від 21.07.2025 № 14833/15-32-07-09-18, головним державним інспектором Приморського відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Луценко Надією, від 21.07.2025 № 14834/15-32-07-09-18, головним державним інспектором Приморського відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Янченко Світланою, від 21.07.2025 № 14835/15-32-07-09-18, головним державним інспектором відділу перевірок фінансових операцій управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області Кузнярською Тетяною, від 21.07.2025 № 14836/15-32-07-09-18, головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС в Одеській області Хименко Оксаною, від 21.07.2025 № 14837/15-32-07-09-18, головним державним інспектором відділу контролю міжнародної діяльності управління трансфертного ціноутворення Головного управління ДПС в Одеській області Пугачем Дмитром, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказу Головного управління в Одеській області від 27.06.2025 № 6976-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ВІТМАРК АГРО», код ЄДРПОУ за 44891086, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 03.10.2022 по 31.03.2025 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акту перевірки, який є його невід`ємною частиною).
Перевірка проводилась з 23.07.2025 тривалістю 10 робочих днів. Термін проведення перевірки продовжувався відповідно до наказу від 01.08.2025 № 8165-п «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ВІТМАРК АГРО» з 06 серпня 2024 року на 5 робочих днів.
За результатами перевірки складено акт від 19.08.2025 № 44474/15-32-07-09-03/44891086.
Перевіркою встановлено порушення платником податків:
1. п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2, п.п. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138, п.п. 140.5.4, п.п. 140.5.11 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами), п. 2.1, п. 2.4, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (зі змінами), п. 3 розділу III П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за № 336/22868 (зі змінами), п. 5.2 П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25 лютого 2000 року № 39, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 березня 2000 року за № 161/4382 (зі змінами), Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186 (зі змінами), в результаті чого перевіркою встановлено заниження податку на прибуток на 837 593 грн, у тому числі: 2023 рік - 837 593 гривень;
2. п.п. 38-1.1.1 п. 38-1.1, ст. 38 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами) з урахуванням п. 67 підрозділу 10 розділу ХХ цього Кодексу, в результаті чого перевіркою встановлено заниження податку на прибуток у вигляді мінімального податкового зобов`язання на 26 987 грн, у тому числі: 2022 рік - 26 987 гривень;
3. п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст.185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 193.1 ст. 193, п.п. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, абз. «б» п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами), п. 2.1, п. 2.4, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (зі змінами), в результаті чого перевіркою встановлено: заниження податкових зобов`язань з ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету, на 413 298 грн, у тому числі: червень 2023 - 69 902 грн.; жовтень 2023 - 33 462 грн.; листопад 2023 - 309 934 грн.;
- завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість (рядок 21 декларації) за березень 2025 року, на 8 619 317 гривень;
4. п. 201.1. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами) з урахуванням вимог п. 69.1 п. 69 підрозділу 10, п. 89 підрозділу 2 розділу ХХ цього Кодексу, в результаті чого перевіркою встановлено факти несвоєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних на суму ПДВ (абсолютне значення) 469,11 гривень;
5. п. 201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого перевіркою встановлено факти відсутності реєстрації податкових накладних на суму ПДВ 89 342,44 грн з датами складання: 30.11.2023 - 20778,26 грн.; 04.12.2023 - 10311,13 грн.; 29.12.2023 - 4166,67 грн.; 05.01.2024 - 27083,23 грн.; 05.03.2024 - 27003,15 гривень.
6. п. 57.1 ст. 57 Податкового Кодексу від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), з урахуванням вимог п.п. 69.1 п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ цього Кодексу, в результаті чого перевіркою встановлено порушення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з єдиного податку єдиного податку четвертої групи сільськогосподарських товаровиробників на суму боргу 608,14 гривень;
7. п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), п. 8.1, п. 8.2, п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22 квітня 2014 року № 462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (зі змінами), в результаті чого встановлено, що ТОВ «ВІТМАРК АГРО» на дату набуття права користування об`єктами оподаткування, не надало до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП-47 (сорок сім) об`єктів;
8. п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.4, п.п.168.1.5 п. 168.1, п.п.1 68.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого перевіркою встановлено, що податковим агентом ТОВ «ВІТМАРК АГРО» не своєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб з орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї) у сумі 14 727,26 гривень;
9. п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163. п.п. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп.168.1.5 п. 168.1, пп.1 68.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4. п.п. 1.5 п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), в результаті чого перевіркою встановлено, податковим агентом ТОВ «ВІТМАРК АГРО» не своєчасно перераховано до бюджету військовий збір з орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї) у сумі 4 090,91 гривень;
10. п. 51.1 ст.51, п. 119.1 ст. 119, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), з урахуванням п. 52', р.р. 69.1 р. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень цього Кодексу та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/2655, в результаті чого перевіркою встановлено, що в Розрахунку за IV квартал 2024 року задекларовано показники не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками.
На підставі акту перевірки від 19.08.2025 № 44474/15-32-07-09-03/44891086 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 5190615320709 від 22.09.2025 р., згідно із яким ТОВ «ВІТМАРК АГРО» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 454628 грн., з яких збільшення за податковими та/або іншими зобов`язаннями 413298грн. та штрафні санкції 41330 грн.
Позивач не погоджується із вказаним ППР в частині порушення Товариством п.п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 193.1 ст. 193, п.п. 194.1.1 п. 194 ст. 194, п. 44.1 ст. 44, абз. «б» п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (далі -ПКУ) ст. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.1, п. 2.4, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 – формування Товариством податкового кредиту з вартості послуг, придбання яких не підтверджено належним чином оформленими первинними документами та існуючою податковою інформацією щодо постачальника ТОВ «ФН «ПЕРСОНАЛ», в результаті чого Товариством завищено податковий кредит на 3 016 600 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до бюджету, на 392519 грн., та в частині штрафних санкцій за вчинення вищевказаного порушення в розмірі 39251,90 грн. та за захистом своїх прав звернулось до суду.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Положеннями пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
За приписами статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Наведені норми підтверджують висновок про те, що первинні документи для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.
Абзацом другим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 визначено, що господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
З аналізу викладених норм слідує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
За змістом підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Статтею 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання, яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
В силу вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та складу податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.
У той же час, норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
Зі змісту Акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані ППР, вбачається, що зазначені порушення податкового законодавства відповідач пов`язує з тим, що господарські відносини Товариства з ТОВ «ФН «Персонал» (далі – Контрагент) мали нереальний характер і були спрямовані на отримання податкової вигоди шляхом мінімізації сплати податкових зобов`язань.
Так актом перевірки встановлено наступне.
Під час проведення перевірки у періоді 2023-2024 роках встановлено, що ТОВ «ВІТМАРК АГРО» оформлено взаємовідносини з суб`єктом господарювання ТОВ «ЦЗ «РЕРСОНАЛ» (код ЄДРПОУ 43388403). В бухгалтерському обліку здійснено записи щодо зазначених взаємовідносин:
2023 рік:
Дт91 Кт631 4 154 227,53 грн (вартість придбання визнано загальновиробничими витратами)*;
Дт644 Кт631 - 830 845,51 грн (ПДВ, визнано право на податковий кредит);
Дт631 Кт311-4985 073,04 грн (проведено розрахунки з контрагентом шляхом списання грошових коштів з банківського рахунку);
* в подальшому здійснено записи щодо формування в бухгалтерському обліку собівартості готової продукції з перенесенням показників до звіту про фінансові результати за 2023 рік (рядок 2050 звіту) та відповідним впливом на фінансовий результат до оподаткування в звіті про фінансові результати за 2023 рік (рядок 2290 звіту), який перенесено до податкової декларації з податку на прибуток (рядок 02):
- Станом на 31.12.2023 дебетове сальдо по рахунку 91 відсутнє;
- Дт2302 Кт91 (виробництво, сезон), станом на 31.12.2023 дебетове сальдо по рахунку 2302 відсутнє;
- Дт2301 Кт2302 (виробництво), станом на 31.12.2023 дебетове сальдо по рахунку 2301 відсутнє;
- Дт907 Кт271 ( собівартість реалізованої продукції).
Тобто, вартість придбання у сумі 4 154 227,53 грн в повному обсязі сформувало в бухгалтерському обліку витрати виробництва та включено до собівартості реалізованої продукції з відповідним впливом на фінансовий результат до оподаткування у звіті про фінансові результати та податковій декларації з податку на прибуток за 2023 рік. 
2024 рік:
Дт91 Кт631 - 199 516,32 грн (вартість придбання визнано загальновиробничими витратами)*;
Дт2302 Кт 632 - 12 920 888,04 грн (вартість придбання визнано витратами виробництва витратами)*;
Дт644 Кт631 - 2624 080,87 грн (ПДВ, визнано право на податковий кредит);
Дт631 Кт311 - 15 744 485,23 гри (проведено розрахунки з контрагентом шляхом списання грошових коштів з банківського рахунку);
* в подальшому здійснено записи щодо формування в бухгалтерському обліку собівартості готової продукції з перенесенням показників до звіту про фінансові результати за 2024 рік (рядок 2050 звіту) та відповідним впливом на фінансовий результат до оподаткування в звіті про фінансові результати за 2024 рік (рядок 2290 звіту).
- Станом на 31.12.2024 дебетове сальдо по рахунку 91 відсутнє;
- Дт2302 Кт91 (виробництво, сезон), станом на 31.12.2024 дебетове сальдо по рахунку 2302 відсутнє;
- Дт2301 Кт2302 (виробництво), станом на 31.12.2024 дебетове сальдо по рахунку 2301 відсутнє;
- Дт271 Кт2301 (готова продукція), станом на 31.12.2023 дебетове сальдо по рахунку 271 відсутнє;
- Дт907 Кт271 (собівартість реалізованої продукції).
Тобто, вартість придбання у сумі 13 120 404,36 грн в повному обсязі сформувало в бухгалтерському обліку витрати виробництва та включено до собівартості реалізованої продукції з відповідним впливом на фінансовий результат до оподаткування у звіті про фінансові результати за 2024 рік. Однак, в 2024 році ТОВ «ВІТМАРК АГРО» не було платником Податку на прибуток, податкову звітність з податку на прибуток не надавало, перебувало на спрощеній системі оподаткування платник єдиного податку четвертої групи.
Взаємовідносини оформлені наступними документами:
- Договір про надання послуг від 20.04.2023 № 2004-ОЧ/ФН-23/2023_1_Д_8744 з додатками до нього № 1/PL-23 від 20.04.2023, № 2/PL-23 від 22.09.2023 та доповненнями до додатків (протоколи узгодження ціни);
- Договір про надання послуг від 20.02.2024 № 2002-BP/ФН-24/2023_1_Д_9465 з додатками до нього № 1 від 20.02.2024, № 2/PL-24 від 20.02.2024 та доповненнями до додатків (протоколи узгодження ціни);
- Заявки на надання послуг;
- Акти здачі-приймання робіт (надання послуг);
- Довідки про виконання робіт (надання послуг).
Аналізом таких документів щодо їх відповідності, зокрема нормам частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами) та п. 2.1 і п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (зі змінами), а також з метою повного дослідження реальності здійснення господарських операцій з постачання ТОВ «ФН «ПЕРСОНАЛ» на користь ТОВ «ВІТМАРК АГРО» послуг та правомірність формування останнім своїх витрат діяльності з урахуванням податкової інформації, яка зібрана під час проведення перевірки та використана відповідно до вимог ст.ст. 71, 72, 73, 74 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), встановлено наступне.
Договір про надання послуг від 20.04.2023 № 2004-ОЧ/ФН-23/2023 1 Д 8744 (м. Київ) укладено між ТОВ «ФН ПЕРСОНАЛ» - Виконавець та ТОВ «ВІТМАРК АГРО» -Замовник.
Предмет договору
Виконавець зобов`язується надати Замовнику платні послуги, що визначені у додатках до цього Договору. Замовник зобов`язується оплачувати надані Послуги на умовах узгоджених Сторонами. Вид послуг, місце, час, терміни виконання, а також якість і обсяг послуг, додаткові умови визначаються в Додатках до цього Договору.
Порядок розрахунків
Замовник в узгоджені з Виконавцем терміни, виплачує Виконавцю винагороду за надані послуги (виконані роботи), в розмірі та в строки узгоджені Сторонами в окремих Додатках до цього Договору.
Термін дії Договору і умови його розірвання
Цей Договір вступає в силу з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024 року включно, при цьому, зобов`язання Сторін, які виникли в рамках цього Договору та Додатків до нього, залишаються чинними до їх фактичного виконання Сторонами. У разі, якщо жодна із Сторін не заявила про свій намір розірвати цей Договір, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.
Додаток до нього № 1/PL-23 від 20.04.2023
Додаток до нього № 2/PL-23 від 22.09.2023
Текст додатків ідентичний
ФПВ «ЦЗ ПЕРСОНАЛ» Виконавець та ТОВ «ВІТМАРК АГРО» Замовник цим Додатком до Договору про надання послуг затвердили перелік послуг, а також їх спосіб і розмір оплати.
Замовник в рамках цього Додатка доручає, а Виконавець зобов`язується відповідно до вимог Замовника, власними силами або із залученням субпідрядників, надавати на території визначеній Замовником наступні послуги:
КВЕД 01.30 Послуги з вирощування рослин для висаджування
КВЕД 52.24 Вантажно-розвантажувальні послуги
КВЕД 01.61 Послуги з експлуатації сільськогосподарського зрошувального устаткування
КВЕД 52.24 Вантажно-розвантажувальні послуги з використанням техніки
КВЕД 01.61 Надання послуг з підтримки угідь у належному сільськогосподарському й екологічному стані.
У разі залучення Виконавцем субпідрядників. Виконавець несе відповідальність за дії таких третіх осіб, як за свої власні. Замовник та Виконавець погодились з тим, що особи, направлені Виконавцем для надання послуг можуть використовуватися виключно для здійснення робіт або послуг зазначених у цьому Додатку.
Заявки
В заявках зазначено: просимо на умовах передбачених Договором про надання послуг №2004-ОЧ/ФН-23/2023_ІД_8744 від 20.04.2023 забезпечити надання послуг у період (зазначається період в кожній із заявок) у визначених в заявках обсягах.
Були підписані акти здачі-приймання та складено довідки про виконання робіт (надання послуг).
До зауважень відповідачем віднесено зокрема:
- в Додатках до Договору обумовлено, що для виконання робіт Виконавцем направляються особи. Однак, не визначено поняття «особа», її права, обов`язки, відповідальність та певні вимоги до такої особи для виконання робіт властивих сільськогосподарським. Якщо мається на увазі, що особа фізична, то в договорі не визначені вимоги, зокрема щодо віку (чи особа неповнолітня), статі, дієздатності, стану здоров`я тощо;
- в заявках, актах, довідках визначено необхідний обсяг послуг на зазначену дату в годинах. Однак кількість годин на добу та на тиждень значно перевищує регламентований статтею 50 Кодексу законів про працю України (зі змінами) тривалість робочого часу працівників, який не може перевищувати 40 годин на тиждень, відповідно при п`ятиденному робочому тижні 8 годин на день. Разом з цим, статтею 62 цього Кодексу надурочні роботи, як правило не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановленому тривалість робочого дня. Згідно статті 64 Кодексу роботодавець може Застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством. Проводяться лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи організації;
- види робіт в первинних документах в певні періоди не відповідають визначеним в Технологічних картах етапам робіт;
- робота з добривами вимагає дотримання особливих правил та вимог поводження з ними.
- в заявках, актах, довідках не конкретизовано вид послуг, а саме: вид роботи та послуги, що входить в загальне визначення послуги «висадка розсади, полив», «послуги з експлуатації сільськогосподарського устаткування», «послуги садіння сільськогосподарських культур», «інші послуги допоміжної діяльності у рослинництві», «послуги з підтримки угідь у належному сільськогосподарському й екологічному стані»;
- контрагент згідно із довідкою за формою 20-ОПП не має нежитлових приміщень для розміщення значної кількості працівників;
- контролюючий орган не може дослідити показник необхідної кількості працівників для виконання на користь Товариства робіт/послуг шляхом співставлення даних про кількість працевлаштованих працівників Контрагента і нормі робочого часу 40 годин на тиждень.
Однак, з такими твердженнями суд не погоджується, зважаючи на таке.
Так, стосовно зауваження контролюючого органу про відсутність в Додатках до Договору поняття «особа», її прав, обов`язків, відповідальності та певних вимог до такої особи для виконання робіт властивих сільськогосподарським, а також відсутність для фізичної особи вимог щодо віку (чи особа неповнолітня), статі, дієздатності, стану здоров`я тощо суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Глава 63 Цивільного кодексу України (ст. 901 – 907) не визначає подібні вимоги в якості істотних умов договору про надання послуг.
Сам по собі договір не є первинним обліковим документом, який фіксує фактичне здійснення господарських операцій, а тому будь-які нарікання на його умови є нерелевантними.
Так, згідно з постановою Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 520/13003/19 для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. 
У вказаній справі Верховний Суд зазначив, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Відтак в цій справі, означене зауваження контролюючого органу не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Щодо зауваження контролюючого органу про зазначення в заявках, актах, довідках обсягу послуг в годинах, що перевищує регламентований статтею 50 Кодексу законів про працю України (зі змінами) тривалість робочого часу працівників, який не може перевищувати 40 годин на тиждень, і про необхідність отримання дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи організації на виконання надурочних робіт.
Дійсно, ст.50 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) передбачено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Проте ст.62 КЗпП України передбачає можливість виконання працівниками надурочних робіт, які виконуються понад встановлену тривалість робочого дня. 
Водночас як вбачається із Акту перевірки, питання виконання працівниками Контрагента надурочних робіт контролюючий орган не досліджував. Не досліджував контролюючий орган і те, чи існує у Контрагента первинна профспілкова організація, яка могла б надати дозвіл на виконання надурочних робіт, і якщо існує, то чи давала вона такий дозвіл. Отже, ставити в провину Товариству обставини, які контролюючим органом належним чином не досліджені, недопустимо.
При цьому відповідальність за організацію Контрагентом праці осіб, які працюють за укладеним із ним за трудовим договором, лежить виключно на Контрагенті. 
Суд зазначає, що дотримання чи недотримання Контрагентом норм трудового законодавства на реальність господарських операцій, які здійснювалися на користь Товариства, жодним чином не впливає. 
Щодо зауваження контролюючого органу про те, що види робіт в первинних документах в певні періоди не відповідають визначеним в Технологічних картах етапам робіт суд зазначає наступне.
Технологічна карта за свою сутністю є рецептом, тобто орієнтовним переліком інгредієнтів разом з приблизним зазначенням їх кількісних та якісних характеристик, а також планованою сумою витрат сировини на виробництво готового виробу, і не містить у собі точної інформації стосовно змісту та обсягу господарської операції. Формується така Технологічна карта на підставі припущень щодо дійсного використання сировини. До первинних документів Технологічна карта не відноситься.
У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 160/11773/21 зазначено, що технологічна карта за свою сутністю є рецептом, тобто орієнтовним переліком інгредієнтів разом з приблизним зазначенням їх кількісних та якісних характеристик, а також планованою сумою витрат сировини на виробництво готового виробу, однак не містить у собі інформації стосовно змісту та обсягу господарської операції. При цьому чинним законодавством надано можливість складати такі картки самостійно кожним суб`єктом господарювання. Аналогічної правової позиції, як вказали суди попередніх інстанцій, дотримується й Верховний Суд, у постанові від 10 червня 2019 року у справі №804/5840/16, де зроблено висновок, що такі документи як калькуляції, лімітнозабірні картки, технологічні картки, картки розкрою тощо не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв`язку з чим, віднесення цих документів податковим інспектором до первинних бухгалтерських документів є безпідставним. Висновки податкового органу щодо формування собівартості готової продукції, як обґрунтовано зазначено судами попередніх інстанцій при вирішенні спору, сформовані на підставі орієнтовного переліку інгредієнтів, які могли бути використані Позивачем при виробництві кондитерських виробів, тобто ґрунтуються не на первинних бухгалтерських документах, а на підставі припущень щодо дійсного використання Позивачем сировини.
Таким чином, посилання ГУ ДПС на розбіжності між технологічними картами і первинними документами є безпідставними.
Щодо зауваження контролюючого органу про те, що в заявках, актах, довідках не конкретизовано вид послуг, а саме: вид роботи та послуги, що входить в загальне визначення послуги «висадка розсади, полив», «послуги з експлуатації сільськогосподарського устаткування», «послуги садіння сільськогосподарських культур», «інші послуги допоміжної діяльності у рослинництві», «послуги з підтримки угідь у належному сільськогосподарському й екологічному стані» суд зазначає наступне.
Вказане зауваження контролюючого органу є безпідставним, адже наведені вище назви робіт та послуг відображені в кодах 01.30, 01.61 за КВЕД-2010 та Номенклатурі продукції сільського господарства, що затверджена Наказом Державної служби статистики 30.12.2020 № 366, і додаткова конкретизація цих робіт/послуг для цілей податкового обліку законодавством не передбачена.
Щодо зауваження контролюючого органу, що згідно із довідкою за формою 20-ОПП Контрагент не має нежитлових приміщень для розміщення значної кількості працівників, суд зазначає наступне.
Для того, аби надавати послуги з вирощування рослин, вантажно-розвантажувальні послуги, послуги з експлуатації сільськогосподарського устаткування, послуги з підтримки угідь у належному стані, інші послуги допоміжної діяльності в рослинництві, Контрагенту не обов`язково мати у власності чи користуванні нежитлові приміщення, адже надання цих послуг здійснюється на території (земельних ділянках) замовника послуг.
Оцінка матеріальних ресурсів контрагента платника не є достатнім та допустимим доказом для визнання операції нереальної, що підтверджується судовою практикою. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 826/9592/16 зазначено, що доводи контролюючого органу, як-то, відсутність контрагентів за місцем реєстрації, у зв`язку з чим було анульовано статус платника ПДВ, відсутність у них трудових та матеріальних ресурсів з посиланням на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані позивачем до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач.
Крім того у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 по справі № 440/1401/23 вказано, що доводи відповідача про відсутність у постачальників платника достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів для виконання оспорюваних поставок, а також непідтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей по ланцюгам постачання цілком об`єктивно відхилено судами, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів щодо відповідних осіб та дослідження первинних документів.
Крім того, висновками Верховного Суду в постановах від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, визначено, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Згідно із постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 у справі № 200/428/20-а податковий орган не є органом ліцензування, адже не володіє належною кваліфікацію, а тому і не може визначити чи відповідають контрагенти Платника податків організаційним, кадровим та технологічним вимогам ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури та будівництва об`єктів, з метою встановлення яка саме кількість працівників та які технічні потужності необхідні контрагентам платника податків для виконання умов договорів.
Стосовно зауваження контролюючого органу про те, що він не може дослідити показник необхідної кількості працівників для виконання на користь Товариства робіт/послуг шляхом співставлення даних про кількість працевлаштованих працівників Контрагента і нормі робочого часу 40 годин на тиждень суд зазначає наступне.
Щодо кількості працевлаштованих Контрагентом працівників, які безпосередньо виконували роботи для Товариства від імені Контрагента - в Акті перевірки вказано, що в 2023 році у Контрагента було 767 осіб, а в 2024 році – вже 1 081 особа.
Суд зазначає, що Контрагент міг залучати робочу силу на умовах цивільно-правового договору.
Враховуючи вищевикладене, висновки Акту перевірки щодо недостатньої кількості працівників Контрагента та щодо порушення норм законодавства про працю – суперечать фактичним обставинам справи та фактичним даним, вказаним в самому Акті щодо кількості працівників Контрагента.
Крім того, оцінка трудових ресурсів контрагента платника не є достатнім та допустимим доказом для визнання операції нереальної.
Крім вищезазначеного, суд зауважує що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.
Можливе порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства та дисципліни складання первинних документів не може слугувати підставою для збільшення добросовісному суб`єкту господарювання сум зобов`язань, оскільки ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремо платника податків та не може автоматично поширюватися на третіх осіб.
Відтак, порушення, припущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України 25.02.2021 у справі №640/3515/19, згідно якої: « ...надаючи оцінки наведеним доводам суди попередніх інстанцій зробили правильні висновки з огляду на те, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Тому, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.
Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства. ».
Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 14.03.2012 №31-08410-07/23 1994/1318 «Щодо оформлення первинних документів» міру деталізації змісту і обсягу господарської операції визначають особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2023 року у справі №910/11980/21, в якій зазначено: «... деталізація змісту й обсягу господарських операцій законодавством не встановлена, а умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені».
У іншій постанові від 10 травня 2018 року у справі № 820/1763/16, Верховний Суд ще більш конкретно формулює правову позицію щодо документального підтвердження операцій з надання послуг: « ... суд касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій».
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відтак, твердження відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом: ТОВ «ЦЗ «РЕРСОНАЛ» не знайшли свого підтвердження, та відхиляються судом, як безпідставні.
Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 5190615320709 від 22.09.2025 р. в частині збільшення Товариству суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 392 519,00 грн та в частині штрафних санкцій на суму 39 251,90 грн. прийнято відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною другою ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Згідно із ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 5181,24 грн.
Відтак, враховуючи розмір заявлених позовних вимог та обсяг їх задоволення судом за наслідком розгляду справи по суті, суд вказує про присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області судових витрат по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" (вул.Миру,144, с.Степанівка, Одеська область, 67430) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 5190615320709 від 22.09.2025 р. в частині збільшення Товариству суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 392 519,00 грн та в частині штрафних санкцій на суму 39 251,90 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТМАРК АГРО" (вул.Миру,144, с.Степанівка, Одеська область, 67430, ЄДРПОУ 44891086) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 5181,24 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська,5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко