ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 191/3867/19
провадження № 61-15418св25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області, державне підприємство «СЕТАМ», 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Циба Сергія Вікторовича, на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 04 листопада 2024 року у складі судді Костеленко Я. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: 
Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, державного підприємства «СЕТАМ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив суд: визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 1 550,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позов мотивовано тим, що 02 березня 2020 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги з реалізації вказаного вище нежитлового приміщення, відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 02 березня 2020 року № 468406, 
ВП НОМЕР_2, його визнано переможцем електронних торгів.
На підставі протоколу проведення електронних торгів від 02 березня 2020 року, 
він набув право власності на нежитлове приміщення загальною площею 
1 550,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
та складається з наступного: корівник - 1 296,2 кв. м, комора - 9,4 кв. м, побутове приміщення - 9,7 кв. м, доїльна зала - 90,9 кв. м, підсобне приміщення - 129,8 кв.м, коридор - 8,7 кв. м, коридор - 5,9 кв. м, придбаного ним за 294 700,00 грн.
Вказані прилюдні торги проводились на підставі виконавчого напису № 15, виданого 22 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г. Л. про стягнення з боржника ОСОБА_3 боргу в сумі 
300 000,00 грн.
Зазначав, що вищевказане майно належало ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу майна від 30 листопада 2018 року, укладеного на біржі «Січеславська Правова» (продавець - ОСОБА_4 ), акту приймання-передачі майна б/н від 30 листопада 2018 року, зареєстрованого 30 листопада 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності - 29208603. Таким чином, на момент проведення прилюдних торгів, право власності боржника ОСОБА_3 було зареєстровано у встановленому законом порядку.
Позивач вказував, що після отримання акту про проведені електронні торги 
від 16 березня 2020 року він звернувся до державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, але йому було відмовлено у посвідченні свідоцтва про придбання нерухомого майна у зв`язку з тим, що попередній договір купівлі-продажу майна не був посвідчений нотаріально.
Позивач вважав, що акт про проведені електронних торгів є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у реєстрації якого йому було відмовлено, а тому просив суд його позовні вимоги задовольнити.
Інші процесуальні дії в цій справі
Попередньо провадження у справі № 191/3867/19 було відкрито за позовом 
 ОСОБА_2 до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності, поданого до суду у жовтні 2019 року. 
Після постановлення ряду проміжних процесуальних ухвал, у тому числі щодо об`єднання позову ОСОБА_2 з наведеним вище позовом ОСОБА_1 , ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі його відповідної заяви.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 04 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 1 550,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: корівник - 1 296,2 кв. м, комора - 9,4 кв. м, побутове приміщення - 9,7 кв. м, доїльна зала - 90,9 кв. м, підсобне приміщення - 129,8 кв. м, 
коридор - 8,7 кв. м, коридор - 5,9 кв. м.
Судові рішення мотивовані тим, що  ОСОБА_1 , як переможець електронних торгів, отримав акт про проведені електронні торги від 16 березня 2020 року, який є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах. Відмова держаного нотаріуса в реєстрації права власності перешкоджає позивачу реалізувати своє право в позасудовому порядку.
Суд вказав, що правочин, на підставі якого позивач набув право власності на спірне нерухоме майно, а саме акт про проведені електронні торги від 16 березня 2020 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 не оспорювався, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Крім того, суд зазначив, що показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що будівлю корівника фактично відбудовував ОСОБА_2 жодним чином не підтверджують та не спростовують факт придбання у передбаченому законом порядку ОСОБА_1 нежитлових приміщень корівника, розташованих за вищевказаною адресою.
Суди вказали, що позивачем визначено належний склад відповідачів у даній справ. Так, саме відповідачем ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, а відповідач Іларіонівська селищна рада є власником земельної ділянки, на якій розташовано спірне майно. Апеляційний суд зазначив, що первісний позов ОСОБА_2 про визнання права власності на те саме спірне майно, яке є предметом спору у цій справі, який за його ж заявою був залишений без розгляду, 
а тому це не може свідчити про наявність спору саме між позивачем і 
 ОСОБА_2 . 
Суд апеляційної інстанції вказав, що недодержання вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року, укладеного на Товарній біржі «Січеславська Правова», не спростовує факт придбання ОСОБА_1 майна на підставах, установлених законом, й акт про проведені електронні торги від 16 березня 2020 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 не оспорювався, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про нікчемність вказаного договору купівлі-продажу з відповідними правовими наслідками є безпідставними. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Циб С. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати,ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі,витребувано цивільну справу № 191/3867/19 із Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
24 грудня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Циба С. В., мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права уподібних правовідносинах, викладених у відповідних постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. 
Судами неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи. Вказує, що позов у даній справі подано до неналежного відповідача, оскільки у позивача немає спору із Іларіонівською селищною радою, а є спір саме з ним, так як він не визнає право позивача на майно і оспорює підставу позову, а саме договір купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року з підстав його нікчемності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. А акт про проведення електронних торгів містить посилання на нікчемний договір купівлі-продажу нерухомого майна, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Крім того, зазначає, що розгляд справи у районному суді здійснювався неповноважним складом суду, оскільки справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ та з порушенням принципу незмінності складу суду. Вказує, що станом на 02 вересня 2022 року Положення про автоматизовану систему документообігу суду не містило норм, які б дозволяли проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у випадку знаходження судді у тривалій відпустці, у тому числі за кордоном, підстави для повторного розподіл даної справи згідно з підпункту 2.3.52 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції 
від 11 червня 2021 року були відсутні. При цьому повторний розподіл справи відбувся на підставі заяви ОСОБА_7 , яка станом на 02 серпня 2022 року не мала жодного процесуального статусу у даній справі, а сама заява відсутня у матеріалах справи. Справа № 191/1065/21, яку було об`єднано зі справою 
№ 191/3867/19, також передана на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ, а при поданні позову ОСОБА_1 він не був третьою особою у справі № 191/3867/19.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютого 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив від представника 
 ОСОБА_1 - адвоката Наконечної Т. М., в якому зазначається, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів. Вказує, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Таким чином, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до акту про проведені електронні торги від 16 березня 2020 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л. А. при примусовому виконанні виконавчого напису № 15, виданого 22 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г. Л., про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 боргу в розмірі 300 000,00 грн, передано на реалізацію нежитлове приміщення загальною площею 1550,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме свідоцтва члена біржі, б/н, виданого 30 листопада 2018 року Товарною біржею «Січеславська Правова».
Згідно з протоколу проведення електронних торгів від 02 березня 2020 року 
№ 468406 ДП «СЕТАМ» провело електронні торги з реалізації майна. Реєстраційний номер лота: 407111. Нежитлове приміщення загальною площею 1550,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 . Опис: корівник- 1296,2 кв. м, комора - 9,4 кв. м, побутове приміщення - 9,7 кв. м, доїльна зала - 90,9 кв. м, підсобне приміщення -129,8 кв. м, коридор - 8,7 кв. м, інше - 5,9 кв. м. Номер запису про право власності: 29208603. Дата державної реєстрації: 30 листопада 2018 року. Переможцем торгів визнано ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 . Майно придбано за сумою 294700,00 грн. Дане майно належить боржнику ОСОБА_3 .
Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О. Ж. від 23 червня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у посвідченні свідоцтва про придбання нерухомого майна, у зв`язку з тим, що попередній договір купівлі-продажу майна не був посвідчений нотаріально.
Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 21 травня 2020 року на замовлення ОСОБА_1 , нежитлова будівля корівника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з наступних приміщень: корівник- 1296,2 кв. м, комора - 9,4 кв. м, побутове приміщення - 9,7 кв. м, доїльна зала - 90,9 кв. м, підсобне приміщення - 129,8 кв. м, коридор - 8,7 кв. м, коридор - 5,9 кв. м, загальна площа 1550,6 кв. м.
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 26 грудня 2023 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 березня 2019 року, а також інформації Іларіонівської селищної ради від 15 березня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 1224855300:01:001:0366, площею 0,4988 га, цільове призначення - землі запасу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункти 1, 4 частини другої статті 389 
ЦПК України).
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Циба С. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно статті 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі 
№ 200/606/18 вказано, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів.
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
При цьому, згідно з наведеними нормами права та пунктів 4, 5 розділу X «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 2831/5 від 29 червня 2016 року, вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.
Відповідно до пункту 5 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).
Частина першою статті 72 вищевказаного Закону вказує, що придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Під час розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 , будучи переможцем електронних торгів, отримав акт про проведені електронні торги 
від 16 березня 2020 року, який є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином у розумінні положень статті 202 ЦК України.
Відповідно до положень частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про те, що недодержання вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу, укладеного на Товарній біржі «Січеславська Правова», не спростовує факт придбання позивачем майна з дотриманням вимог чинного законодавства, проте перешкоджає останньому реалізувати своє право в позасудовому порядку.
Більше того, у частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - 2018 рік, було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, провадження 
№ 61-11523сво23) з урахуванням mutatis mutandis зазначено таке: «У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма … частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі… Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне в силу прямої вказівки на це в законі». 
Як уже зазначалося, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.
Крім того, правочин, на підставі якого позивач набув право власності на спірне нерухоме майно, а саме акт про проведені електронні торги від 16 березня 2020 року у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 не оспорювався, у встановленому порядку недійсним не визнавався, тобто є дійсним.
З урахуванням наведеного та обставин конкретно цієї справи, ураховуючи, що ОСОБА_1 отримав від державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельникова О. Ж. відмову у видачі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів з підстав відсутності нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу, а тому у позивача виникли перешкоди у оформленні його права власності на майно, які можливо усунути лише у судовому порядку.
Доводи касаційної скарги про те, що позов подано до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, на що суди належної уваги не звернули, є помилковими, оскільки позивачем визначено належний склад відповідачів у даній справі, судом ці доводи перевірені. Саме ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з реалізації нерухомого майна, а Іларіонівська селищна рада Синельниківського району Дніпропетровської області є власником земельної ділянки, на якій розташовано спірне майно. Зазначене узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала саме на такому складі сторін у справі про оспорення торгів (див.: постанови від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, провадження № 14-577цс19; від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, провадження № 12-25гс21; від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, провадження № 14-96цс21 та інші). 
Посилання касаційної скарги на те, що саме ОСОБА_2 не визнає право позивача на спірне майно і оспорює договір купівлі-продажу від 30 листопада 2018 року з підстав його нікчемності, а раніше пред`являв позов з підстав його недійсності, жодним чином не спростовує висновок судів про належний склад сторін у цій справі і такий висновок судів узгоджується із судовою практикою Верховного Суду. 
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що розгляд справи у районному суді здійснювався неповноважним складом суду, оскільки справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ та з порушенням принципу незмінності складу суду. Судами ці доводи перевірялися і колегія суддів зазначає, що такі дії суду відповідають вимогам статті 33 ЦПК України, у тому числі частині сьомій цієї статті. 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що встановлені фактичні обставини у справі, що переглядається, відрізняються від обставин у справах, на які посилається заявник, як доведенням позовних вимог, так і правовим регулюванням.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції; розподілу судових витрат, понесених 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Циба Сергія Вікторовича, залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк