ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/5163/24
Головуючий у першій інстанції – Нагорна Н. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/398/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М.,
Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»,
відповідач: ОСОБА_1 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал».
Оскаржується рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року, суддя Нагорна Н.Г., місце ухвалення рішення – с-ще Срібне.
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором від 07.02.2019 у загальному розмірі 38 609,66 грн, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200 грн 00 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 лютого 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредитний договір № Z06.00612.004890970, відповідно до якого відповідач отримав кредит на поточні потреби в розмірі 33 728,00 грн терміном на 12 місяців до 07 лютого 2020 року, проценти за користування кредитом становлять 21,99% річних. 
16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» уклали договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» набуло права грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2019 року № Z06.00612.004890970 в сумі 30 943,06 грн, з яких 18 015,08 грн – заборгованість за основним боргом, 12 927,98 грн – заборгованість за відсотками.
29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» та ТОВ «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» відступило, а ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2019 року № Z06.00612.004890970 на суму 30 943,06 грн, з яких 18 015,08 грн – заборгованість за основним боргом, 12 927,98 грн – заборгованість за відсотками.
Оскільки всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором, після набуття ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Санфорд Капітал», ні на рахунки попередніх кредиторів, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Санфорд Капітал», яку позивач просить стягнути з нього в судовому порядку.
Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Санфорд Капітал» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що при зверненні до суду з позовом було також надано витяг з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що договори факторингу між первісними кредиторами та позивачем укладені в належній формі, відповідають вимогам Цивільного кодексу України містять додатки – «реєстрі боржників», де вказано всі первісні договори кредитів з відповідачем та суми заборгованості за ними, відомостей про визнання вказаних договорів недійсним суду не надано, позивачем надано повні копії договорів факторингу, засвідчені копії Актів прийому-передачі реєстрів боржників з підписами та печатками відповідних посадових осіб сторін договору. Отже позивач одержав від первісних кредиторів право вимоги по заборгованості відповідача.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що оскільки Реєстрі боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що банківською таємницею, тому до суду було надано Витяг з Реєстру боржників.
Особа, яка подала апеляційну скаргу щодо відсутності акту приймання-передачі реєстру боржників за договорами факторингу зазначає, що відповідно до п.5.1. договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до факторна в день підписання сторонами друкованого Реєстру боржників та договору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 07 лютого 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 шляхом власноручного підписання укладено кредитний договір № Z06.00612.004890970, згідно з яким банк перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 33 728,00 грн (пункт 1.1. договору), строком на 12 місяців з дня підписання договору, тобто по 07 лютого 2020 року включно (пункт 1.2 договору).
Щорічна змінювана процентна ставка на день укладення становить 21,99 % річних( пункти 1.3, 1.4 договору), нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт», базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту (пункт 2.5 договору). 
Перерахування коштів у розмірі 33 728,00 грн, згідно з договором від 07 лютого 2019 року № № Z06.00612.004890970, використання вказаних коштів, повернення кредиту, а також нарахування процентів за користування кредитними коштами підтверджується виписками за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в АТ «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_1 (а.с.45). 
Відповідно до виписки за рахунком позичальник з моменту укладення договору частково проводив оплату за кредитним договором (а.с.63-64).
16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» підписало з ТОВ «ФК «Сонаті» Договір факторингу № 16/11-23, за яким первісний кредитор відступає ТОВ «ФК «Сонаті» за плату право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2019 року № Z06.00612.004890970 на суму 30 943,06 грн, з яких 18 015,08 грн – заборгованість за основним боргом, 12 927,98 грн – заборгованість за відсотками.
29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» підписало з ТОВ «Санфорд Капітал» Договір факторингу № 29/12-23, за яким ТОВ «ФК «Сонаті» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2019 року № Z06.00612.004890970 на суму 30 943,06 грн, з яких 18 015,08 грн – заборгованість за основним боргом, 12 927,98 грн – заборгованість за відсотками.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належно оформленого реєстру (витягу з реєстру) боржників до договору факторингу, з якого б убачалось що до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги ТОВ «ФК «СОНАТІ» до ОСОБА_1 за кредитним договором. Витяг з друкованого реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу від 29 грудня 2023 року № 29/12-23, укладеного між ТОВ «ФК «СОНАТІ» (клієнт) та ТОВ «Санфорд Капітал» (фактор), копію якого надало ТОВ «Санфорд Капітал» на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2019 року № Z06.00612.004890970, укладеним між ПАТ «Ідеа Банк» та ОСОБА_1 , не відповідає вимогам до такого реєстру (витягу з реєстру), визначеним, зокрема, умовами договору факторингу (пункти 4.4., 5.2. договору), оскільки такий витяг підписано директором ТОВ «Санфорд Капітал» Романом Мариничем та завіреного печаткою ТОВ «Санфорд Капітал», тоді як такий витяг повинен бути підписаний уповноваженими представниками обох сторін договору факторингу та скріплений їх печатками. При цьому актів приймання-передачі як за договором факторингу від 29 грудня 2023 року № 29/12-23 так і за договором факторингу від 16 листопада 2023 року № 16/11-23 позивачем взагалі суду не надано. 
Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України)
Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст.530 ЦК України).
Відповідно до статті 525, частини 1 ст.526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 ст.1048 ЦК України)
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок відступлення права вимоги.
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
У справі, яка переглядається, позивач скористався правом надати докази на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, з урахуванням положень умов Договору кредиту та страхування № Z06.00612.004890970 від 07 лютого 2019 року та виписки з банківського рахунку з урахуванням сплачених коштів на погашення нарахованої заборгованості за кредитом.
Нанесенням власноручного підпису під цим Кредитним договором позичальник погодився з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими цього договору та зобов`язується виконати їх умови; затверджує, що ознайомлення з ДКБОФО і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні Банку або Кредитного посередника, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім того, позичальник беззастережно погоджується з тим, що Банк Має право в односторонньому порядку вимагати дострокового повернення кредиту відповідно до ДКБОФО; акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку www.ideabank.ua; доручає Банку вважати наведений у цьому договорі свій власноручний підпис зразком обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті нам в Банку.
Уклавши Договір відповідач користувався кредитними коштами наданими АТ «Ідея Банк» для задоволення особистих потреб на умовах зворотності, строковості та платності, при цьому ОСОБА_1 частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання позичальником своїх зобов`язань перед Банком.
Наданий позивачем Витяг з друкованого Реєстру боржників № 1 відповідає вимогам законодавства, а тому приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ.
Частинами 1,2 ст.625 ЦК України встановлено,що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник,який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку, інфляційні втрати за період з 08.02.2020 до 23.02.2022 ( до введення воєнного стану) складають 5 796,06 грн.; 3% річних за період з 08.02.2020 до 23.02.2022 складають 1 897,54 грн.
Таким чином з ОСОБА_1 слід стягнути штрафні санкції передбачені ст.625 ЦК України, оскільки відповідач не в повному обсязі виконував свої зобов`язання за кредитним договором.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.
Згідно з нормами ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги та вимог позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена за подання позову та подання апеляційної скарги сума судового збору в сумі 2422,40 грн та 3633,60 грн, а загалом 6056 грн.
Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 5 200 грн та в апеляційній скарзі просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 8 400 грн.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, й витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Так, позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 (а.с.18-21); додаток №2 до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 «Вартість послуг (прейскурант)» (а.с.22 зворот); реєстр боржників (а.с.24-25); акт приймання-передачі послуг правничої допомоги №3 (а.с.23); акт приймання-передачі послуг правничої допомоги №7 від 21.11.2025 (а.с.139).
Враховуючи, що реєстр боржників (а.с.24-25); акт приймання-передачі послуг правничої допомоги №3 (а.с.23), як докази надання правничої допомоги позивачу не містять даних відповідача у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції слід відмовити у зв`язку із недоведеністю.
При цьому акт приймання-передачі послуг правничої допомоги №7 від 21.11.2025 (а.с.139) містить прізвище боржника ОСОБА_1 . Враховуючи принципи розумності та справедливості, беручи до уваги ціну позову, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи слід стягнути 4 000 грн.
Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» - задовольнити частково.
Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року - скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» (ЄДРПОУ 43575686, адреса: вул.Сімферопольська, 21, 5-й поверх, приміщення 68,69, м.Дніпро, 49005) заборгованість за Кредитним договором від 07.02.2019 у загальному розмірі 38 609 грн 66 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» (ЄДРПОУ 43575686, адреса: вул.Сімферопольська, 21, 5-й поверх, приміщення 68,69, м.Дніпро, 49005) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп., апеляційної скарги 3633 грн 60 коп., а всього 6 056 грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» (ЄДРПОУ 43575686, адреса: вул.Сімферопольська, 21, 5-й поверх, приміщення 68,69, м.Дніпро, 49005) витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: