Справа № 145/163/22
Провадження №2/145/26/2026 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

"14" квітня 2026 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.,
за участю: секретаря судового засідання Коржан Н.М. 

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Угринь Чортківського району Тернопільської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
в інтересах якої діє представник - адвокат Путілін Євген Вікторович, 
до
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  
правонаступником якого є: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований і проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 

про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ: 

10.02.2022 до Тиврівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 було видано сертифікат на земельну частку (пай) 4,99 умовних кадастрових гектара за рахунок земель КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району серії ВН №0330494 від 26.08.1997. Оригінал вказаного сертифікату відсутній і спадкоємцю по лінії позивача не передавався.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Померлою було складено заповіт, посвідчений головою Жахнівської сільської ради Тиврівського району 12.08.1997, який знаходиться в матеріалах спадкової справи №27-198/335272, заведеною Тиврівською районною нотаріальною, що вбачається із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2021 р.
ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, але за життя йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане не було, що вбачається із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2021.
Так, ОСОБА_6 19.06.1966 одружився з ОСОБА_7 і після одруження вона взяла прізвище чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 19.07.1966 серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть сеерії НОМЕР_5 від 11.08.2010р.
На момент смерті разом з ним була зареєстрована і проживала лише дружина ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою МКП "Управляюча компанія "Господар Люкс" від 11.01.2022 № 29.
ОСОБА_1 згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.12.2021, винесеної третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на те, що в неї відсутній оригінал сертифікату на земельну частку (пай) та за життя ОСОБА_6 не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 
Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право на 2/3 частки земельної частки (паю) 4,99 умовних кадастрових гектара (сертифікат серії ВН №0330494 від 26.08.1997) за рахунок земель КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району, що були успадковані ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Судові витрати залишити за позивачем. 
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2022 заяву позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у Тиврівської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №27-198/335272, заведеної на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 . Витребувано у Третьої Вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 .
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.07.2022 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судуового розгляду по суті.
Ухвалою Тиврівського районного суду від 24.06.2025 у зв`язку із зміною складу суду цивільну справу №145/163/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, прийнято до свого провадження суддею Патраманським І.І. 
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.10.2025 заяву представника позивача ОСОБА_8 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори (21009, м.Вінниця, вул. Винниченка, 29) копію спадкової справи після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Якушинці Вінницького району Вінницької області.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.10.2025 клопотання представника позивача ОСОБА_8 задоволено. Залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник Путілін Є.В. не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку. 22.01.2026 представник позивачки Путілін Є.В. надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі. Заявлений позов підтримує та просить задоволити.
В судові засідання (24.11.2025, 18.12.2025, 26.02.26, 09.04.2026) залучений у якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подав. Так, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2048999 від 26.11.2025 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , (т. 1 а.с. 250). На зазначену адресу рекомендованими листами скеровано судові повістки про виклик до суду. 17.02.2026 та 02.04.2026 до суду повернулись поштові відправлення з довідками про причини повернення, згідно яких "Адресат відсутній" (залишили повідомлення). 
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Частиною 10 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. 
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 
Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив такі фактичні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (т.1 а.с. 12).
За життя ОСОБА_4 було видано сертифікат серії ВН № 0330494 від 26.08.1997 на право на земельну частку (пай) розміром 4,99 в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель КСП «Прогрес», с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області, як члену КСП (т.1 а.с. 13).
Після її смерті смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 4,99 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Прогрес», с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області.
За життя 12.08.1997 ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Жахнівської сільської ради. Заповіт не змінено і не відмінено, що стверджується заповітом (т.1 а.с. 65 зворот).
Згідно повідомлення Тиврівської державної нотаріальної контори № 136/ 01-16 від 21.04.2022 в Тиврівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 27-1998 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 . 29.01.1998 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_6 . 18.02.1998 до Тиврівської державної нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_9 про відмову від належної йому частки у спадщини на користь ОСОБА_6 . 02.03.1998 з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 . Інших заяв не надходило (т.1 а.с.86).
ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав. Водночас, ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом КСП "Прогрес", що стверджується матеріалами спадкової справи (т. 1 а.с. 61-83).
ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Вінниця Вінницької області помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (т.1 а.с. 9).
ОСОБА_1 - дружина ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 19.06.1966 р. (т.1 а.с. 10), спадкоємиця першої черги за законом. Спадщину після ОСОБА_6 прийняла, оскільки на момент смерті проживала і була зареєстрована з ним, що стверджується довідкою МКП "Управляюча компанія "Господар Люкс" № 29 від 11.01.2022 (т.1 а.с.8).
Згідно матеріалів спадкової справи №572/10, що заведена після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 вбачається, що 22.10.2010 до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_10 із заявою про відмову від належної її частки спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_6 , на користь жінки померлого - ОСОБА_1 (т.1 а.с. 31-58). 
Постановою державного нотаріуса третьої Вінницької державної нотаріальної контори Якименко Н.П. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки у праві на земельну частку (пай) колишнього КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області, котре належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцем якої за заповітом був ОСОБА_6 , котрий прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (т.1 а.с.11).

Надаючи правову оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності наявних у справі доказів у їх сукупності, застосовуючи до встановлених правовідносин норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України).
Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішуються питання, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність.
Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.
Згідно з п. 2 згаданого Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
У постанові ВС у справі № 181/257/19 від 29.09.2021 року зазначено «оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності».
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю в момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1272, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Враховуючи наведені норми, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). 
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту інтересів власників земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин» № 3993-IX від 08.10.2024 внесено зміни до частини 4 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до 01.01.2028 року продовжено строк оформлення невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок. 
Судом установлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була членом КСП «Прогрес». За життя їй було видано сертифікат на земельну частку (пай) розміром 4,99 умовних кадастрових гектари за рахунок земель КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області. Спадщину після неї за заповітом прийняли ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_9 відмовився від своєї частки на користь ОСОБА_6 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки права на вказаний пай отримав ОСОБА_2 . Водночас, ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на 2/3 належної йому частки права на зазначений пай за життя не отримав. 
ОСОБА_6 помер, а позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6 , відповідно до норм ЦК України, яке регулює спадкування, оскільки на момент смерті була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем, та, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», в порядку спадкування за законом має право на земельну частку (пай), яку він успадкував після його матері. 
Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги позивачки про визнання за нею права на 2/3 частки земельної частки (паю) розміром 4,99 ум. кад. гектари, за рахунок земель КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району, є обґрунтованими.
Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидним, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний.
Таким чином, дослідивши наявні у справи докази, а також неможливість оформлення права на 2/3 частки земельної частки (паю) в нотаріальному порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту невизнаних прав позивачки та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує позицію позивачки про залишення за нею понесених судових витрат, а також те, що спір у даній справи виник не з вини відповідача. У зв`язку з цим судові витрати слід залишити за позивачкою. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право на 2/3 частки земельної частки (паю) розміром 4,99 умовних кадастрових гектари (сертифікат серії ВН №0330494 від 26.08.1997) за рахунок земель КСП "Прогрес" с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області, що були успадковані ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області. 
Судові витрати залишити за позивачкою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 14 квітня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Угринь Чортківського району Тернопільської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 
Відповідач:  ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ,   
правонаступником якого є  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований і проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 

Суддя:		І.  І.  Патраманський