Справа №331/268/25
Пр. № 2/333/154/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року    м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
представника позивача - адвоката:     Дєєва М.
відповідача:        ОСОБА_1   
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Національного університету «Запорізька політехніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника,-
В С Т А Н О В И В:
15.01.2025 р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, який обґрунтований наступним.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2022 р., яке набрало законної сили було, зокрема визнано незаконним та скасовано наказ №165-к від 19.05.2021 р.Національного університету «Запорізька політехніка»про скасування надбавок головному бухгалтеру ОСОБА_2 . Стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 суму надбавок за період з 19 травня 2021 року по 21 липня 2021 року у розмірі 34 798,60 (тридцять чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 60 коп.
Визнано незаконним і скасовано наказ № 239-К від 02 липня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про притягнення до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани ОСОБА_2 . Визнано незаконним і скасовано наказ № 264-К від 21 липня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера Національного університету «Запорізька політехніка». 
Стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 22 липня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 272 173 (двісті сімдесят дві тисячі сто сімдесят три) гривні 80 копійок. 
Визнано незаконним і скасовано наказ № 314-К від 28 серпня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про звільнення за сумісництвом ОСОБА_2 , доцента кафедри «Облік оподаткування» у зв`язку з прийняттям працівника, який не є сумісником i поновлено ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри «Облік і оподаткування» Національного університету «Запорізька політехніка» за сумісництвом. 
Стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з роботи за сумісництвом з 01 вересня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 48 093 (сорок вісім тисяч дев`яносто три) грн. 62 коп. 
Рішення щодо працівника ОСОБА_2 , оформлені оскарженими наказами приймались виконуючим обов`язки ректора університету до призначення керівника в установленому порядку ОСОБА_1 (Відповідач), якого було звільнено 07 лютого 2022 року на підставі наказу 41-К від 25 січня 2022 року.
Незаконність наказів Національного університету «Запорізька політехніка» № 239-К від 02 липня 2021 року, № 264-К від 21 липня 2021 року та № 314-К від 28 серпня 2021 року, прийнятих Відповідачем встановлена рішенням суду.
Відповідно до довідки Національного університету «Запорізька політехніка» № 34-117/1313 від 24 червня 2022 року, на підставі рішення суду у справі № 331/4577/21 Університетом нараховано виплат на повну суму 355 066,02 грн., з яких у квітні 2022 року - 5 783,41 грн. і у травні 2022 року - 349 282,61 грн. 3 яких 320 267,42 грн. є середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
У вересні 2022 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів - Міністерства освіти і науки України та Національного університету «Запорізька політехніка» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотньої вимоги (регресу). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/4173/22 від 18 березня 2024 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2024 року позовну заяву в частині позовних вимог заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національного університету «Запорізька політехніка» до ОСОБА_1 , треті особи: Державна казначейська служба України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу) - залишено без розгляду, з тих підстав, що прокурор не наділений повноваженнями з представництва інтересів держави в особі державних компаній (під якими в контексті правових позицій Верховного Суду, розуміються будь-які юридичні особи державної форми власності, які не є суб`єктами владних повноважень).  Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції заступником прокурора було подано касаційну скаргу. Однак, ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.
З посиланням на вищевказане, положення ст.ст. 134, 237 КЗпП, листи Запорізької обласної прокуратури від 01.08.2024 року № 15/2-479вих24 та від 16.10.2024 № 15/2- 6205ВИХ-24, позивач зазначив, що внаслідок незаконного звільнення працівника за наказами Відповідача, Національний університет «Запорізька політехніка» фактично виплатив на користь цього працівника 320 267,42 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що свідчить про факт заподіяння шкоди в зазначеному розмірі. Тому на користь Позивача з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 320 267,42 грн. 
Також позивач зазначив, що внаслідок поважних причин: тривалості вищевказаного судового провадження за зазначеним вище позовом, яке завершилося у липні 2024 р., наявності воєнного стану в Україні, майнової шкоди, завданої майну позивача внаслідок обстрілів військами рф та додаткових затрат на його відновлення, змінами в організації роботи працівників позивача, зокрема переведення на дистанційну роботу тощо, позивачем пропущений встановлений ст. 233 КЗпП річний строк, тому просив поновити даний строк.
На підставі вищевказаного, позивач просив поновити строк на звернення з цим позовом та стягнути на користь позивача з відповідача матеріальну шкоду у порядку зворотної вимоги (регресу), завдану внаслідок незаконного звільнення працівника у розмірі 320 267,42 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2025 р. дану позовну заяву направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, для розгляду справи за підсудністю.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2025 відкрито провадження у цій справі, призначений її розгляд за правилами загального позовного провадження, та наданий сторонам строк для надання заяв по суті спору.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом та надав відзив на позов, в якому не визнав позовні вимоги та просив в їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Відповідач не брав участі у справі №331/4577/21 у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя. 11.01.2022 Відповідач був увільнений від виконання обов`язків ректора і 07.02.2022 був звільнений з НУ «Запорізька політехніка». Відповідач не погоджується з ціною позову НУ «Запорізька політехніка» у розмірі 320 267,42 грн., оскільки у листі від 04.07.2022 вих. № 34- 01/1366 ректор НУ «Запорізька політехніка» вказав, що 26.05.2024 поновленому працівникові було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу по основній посаді у розмірі 272 183,80 грн, а виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу по посаді за сумісництвом у розмірі 48 093,62 грн. була здійснена 28.04.2022. Однак, 28.04.2022 у Позивача не було повноважень на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2022 у справі № 331/4577/21 про стягнення на користь поновленої працівниці ОСОБА_2 48 093,62 грн. через те, що дане судове рішення набрало законної сили з 15.05.2022. Отже, ціна позову має бути зменшена з 320 267,42 грн. до 272 183,80 грн., а необґрунтовані позовні вимоги про стягнення з Відповідача матеріальної шкоди у розмірі 48 093,62 грн. мають бути залишені без задоволення. Відповідач вважає, що Позивач допустив значний пропуск, на 6 місяців 15 днів, передбаченого ч. 3 статті 233 і главою IX КЗпП України строку для звернення з даним позовом до суду без поважних причин. Значний пропуск передбаченого ч. З статті 233 і главою XIX КЗпП України строку звернення до суду доводить відсутність у Позивача наміру добросовісної реалізації права на вирішення у судовому порядку питання щодо стягнення з Відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, відсутність у Позивача наміру неухильно виконувати положення ч. 3 статті 233 і глави XIX КЗпП України, що не може слугувати поважними причинами для поновлення даного строку. Щорічне покращення фінансового стану НУ «Запорізька політехніка» у бюджетних періодах 2022, 2023, 2024 років і повноваження самостійно розпоряджатися власними надходженнями бюджетної установи, надані керівникам державних закладів вищої освіти нормами п. 23 ч. 2 статті 32, пунктами 2, 5 ч. 3 статі 34 Закону України «Про вищу освіту», а також розширені повноваження, надані Міністерством освіти і науки України на період дії воєнного стану (лист Міністерства освіти і науки України від 23.03.2022 вих № 1/3624-22), дозволяли ректору НУ «Запорізька політехніка» своєчасно вирішити питання сплати судового збору за подання даного позову до суду у строки, передбачені ч. З статті 233 і главою IX КЗпП України. Адже під час дії воєнного стану ректору НУ «Запорізька політехніка» були непотрібні погодження та узгодження на різних ланках для сплати судового збору у сумі 4 804,01 грн. Поза строками провадження у справі № 333/4173/22 у Позивача були право і можливість самостійно подати до суду даний позов у строк, передбачений ч. З статті 233 і главою IX КЗпП України, що виключало відмову у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 1 статті 186 ЦПК України. Позивач не надав доказів, які підтверджують належним чином заявлені вищевказані обставини. НУ «Запорізька політехніка» в умовах дії воєнного стану був спроможний брати участь позивачем у справі № 333/4173/22, та в інших справах в судах першої та апеляційної інстанцій, подавати до суду без порушення процесуальних строків заяви по суті справи і докази. Це доводить безпідставність посилання представника Позивача на те, що дія воєнного стану створила дійсно істотні перешкоди чи труднощі для підготовки і подання до суду даного позову у строк, передбачений ч. З статті 233 і главою IX КЗпП України, у будь-який зручний для Позивача спосіб: особисто, засобами поштового зв`язку, через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд ЄСІТС». дія воєнного стану не позбавила Позивача доступу до правосуддя, не створила об`єктивно непереборні труднощі чи перешкоди для своєчасного вчинення процесуальних дій, і тому не могла обумовити пропуск строку звернення до суду з даним позовом. Позивач не підтвердив належним чином зазначені у позовній заяві обставини, які на його думку були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення і були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року та протокольною ухвалою від 05.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про визнання електронної довіреності недійсною та залишення даного позову без розгляду, в якій суд дійшов висновку, що суд дійшов висновку, що дана позовна заява підписана уповноваженою особою, і підстави для залишення позову з передбачених ч. 1 ст. 257 ЦПК України обставин відсутні.
Протокольною ухвалою суду від 05.02.2026 р. закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених в позові.
Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги з підстав, зазначених у відзиві та інших його заявах.

Вислухав пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2022 р. по справі № 331/4577/22, електронний примірник якого міститься в Єдиному реєстрі судових рішень:
-визнано незаконним та скасовано наказ №165-к від 19.05.2021 р. Національного університету «Запорізька політехніка» про скасування надбавок головному бухгалтеру ОСОБА_2 . 
- стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 суму надбавок за період з 19 травня 2021 року по 21 липня 2021 року у розмірі 34 798,60 (тридцять чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 60 коп.
- визнано незаконним і скасовано наказ № 239-К від 02 липня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про притягнення до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани ОСОБА_2 .
- визнано незаконним і скасовано наказ № 264-К від 21 липня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
- поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера Національного університету «Запорізька політехніка». 
- стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 22 липня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 272 173 (двісті сімдесят дві тисячі сто сімдесят три) гривні 80 копійок. 
- визнано незаконним і скасовано наказ № 314-К від 28 серпня 2021 року Національного університету «Запорізька політехніка» про звільнення за сумісництвом ОСОБА_2 , доцента кафедри «Облік оподаткування» у зв`язку з прийняттям працівника, який не є сумісником i поновлено ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри «Облік і оподаткування» Національного університету «Запорізька політехніка» за сумісництвом. 
- стягнуто з Національного університету «Запорізька політехніка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з роботи за сумісництвом з 01 вересня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 48 093 (сорок вісім тисяч дев`яносто три) грн. 62 коп. 
Вищевказаним рішенням суду від 15.04.2022 р. встановлено, що наказ про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголошення їй догани відбувся з порушенням трудового законодавства, а наказ про скасування надбавок не є по своїй правовій природі окремим видом притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, та дійшов висновку, що для звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) були відсутні законні підстави.Також суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади за сумісництвом відбулось саме в період її тимчасової непрацездатності, тобто з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України.
Належним чином завірену копію вищевказаного рішення суду з відміткою про набрання цим рішенням законної сили позивачем суду не надано. Дата набрання законної сили цього рішення, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень суперечить строку встановленого для його оскарження, що може свідчить про технічну помилку в цій даті. Сторонами у справі не заперечувався факт набрання даного рішенням законної сили.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2023 р. по справі № 331/4577/22, апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказане рішення суду від 15.01.2022 р. закрито. Постановою Верховного Суду від 27.08.2024 р. дана ухвала Запорізького апеляційного суду залишена без змін. 
Відповідно до копій наказів від 03.02.2021 р. Міністра освіти і науки України та першого ректора Національного університету «Запорізька політехніка», відповідача у справі ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки ректора Національного університету «Запорізька політехніка» з 03.02.2021 р. до призначення керівника цього закладу, але не пізніше 30.04.2021 р.
Наказом першого проректора до копій наказів від 11.01.2022 р. Міністра освіти і науки України та першого ректора Національного університету «Запорізька політехніка», відповідача у справі ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків ректора Національного університету «Запорізька політехніка».
Отже, вищевказані скасовані рішенням суду від 15.01.2022 р. по справі № 331/4577/22 накази Національного університету «Запорізька політехніка» про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності були винесені та підписані відповідачем ОСОБА_1 , який діяв від імені Національного університету «Запорізька політехніка» як виконуючий обов`язки ректора, що відповідачем не заперечувалося.
ОСОБА_1 до участі у справі у справі № 331/4577/22 в якості сторони чи третьої особи не залучався, що також підтверджується відповіддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на запит представника ОСОБА_1 
Наказом В.о. ректора Національного університету «Запорізька політехніка» від 25.01.2022 р, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади проректора з науково-педагогічної роботи і виховання студентів з 07.02.2022 р. у зв`язку з дією контракту, що підтверджується копією цього наказу та трудової книжки відповідача.
З копії платіжних доручень від 28.04.2022 р. за №№ 875, 866, 867, 868, від 26.05.2022 р. за №№1080, 1088, від 17.06.2022 р. за №1191, 1193, 1219, 1220, 1221, 1222, роз`яснень до них, зарплатних відомостей за квітень-травень 2022 р., розрахункових листів щодо зарплатних нарахувань та податків тощо, заяви ОСОБА_3 , вбачається, що після ухвалення вищевказаного рішення від 15.01.2022 р., яке позивачем не оскаржувалося, останнім в добровільному порядку виконане зазначене рішення та станом на 04.11.2022 р. виплачені присуджені рішенням суду суми, зокрема і заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з роботи за сумісництвом з 01 вересня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 48 093 грн. 62 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з 22 липня 2021 року по 15 квітня 2022 року у розмірі 272 173 гривні 80 копійок. Також сплачені необхідні обов`язкові платежі та збори, відшкодовані судові витрати. Загальна сума виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 320 267,42 грн.
Листом від 04.07.2022 р. Національний університет «Запорізька політехніка» звернувся до Запорізької обласної прокуратури для вжиття відповідних заходів реагування щодо стягнення в судовому порядку збитків, спричинених незаконним звільненням працівника та повідомлено, що Національним університетом «Запорізька політехніка» самостійно не вживалися заходи щодо подання позову про відшкодування шкоди.
Листом від 19.05.2022 р.Міністерством освіти та науки України, на звернення Запорізької обласної прокуратури щодо представництва інтересів держави у суді наголосило на самостійності та незалежності закладів вищої освіти у прийнятті рішень зокрема і захисті їх прав в судовому порядку. 
Вищевказані положення щодо самостійності та незалежності Національного університету «Запорізька політехніка» як юридичної особи, яка має свій баланс та рахунки в банківських установах, наділена правом здійснювати захист своїх прав та інтересів в судовому порядку, підтверджена витягом зі статуту даного освітнього закладу, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. 
16 вересня 2022 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів - Міністерства освіти і науки України та Національного університету «Запорізька політехніка» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/4173/22 від 18 березня 2024 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2024 року, вищевказану позовну заяву в частині вимог заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Національного університету «Запорізька політехніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу), - залишено без розгляду, з тих підстав, що прокурор не наділений повноваженнями з представництва інтересів держави в особі державних компаній.  
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. по справі № 333/4173/22 в задоволенні позовних вимог заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Міністерства освіти і науки України до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу), - залишено без задоволення, оскільки Міністерство освіти і науки України не є належним позивачем у справі.
Ухвалою Верховного суду від 17 липня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вищевказані ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.05.2024 р. - відмовлено.
01.08.2024 р. та 16.10.2024 р. листами Запорізької обласної прокуратури наголошено позивачу про необхідність здійснення захисту його порушених прав шляхом самостійного звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позивач, як вже зазначалося судом раніше, звернувся до суду з даним позовом 15.01.2025 р.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2, 3статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до п. 8статті 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації.
Відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону.
Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, зокрема, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1статті 1191 ЦК України особа,яка відшкодувала шкоду,завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом.
Отже, з огляду на зазначені норми права, при незаконному звільненні працівника настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону. При цьому, суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу.
Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.
Отже, зважаючи на те, що як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2022 р. по справі № 331/4577/22, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. по справі № 333/4173/22, які набрали законної сили, працівника ОСОБА_3 було притягнено до дисциплінарної відповідальності та звільнено із порушенням закону за наказами в.о. обов`язки ректора Національного університету «Запорізька політехніка» Яримбаша С.Т., які були визнані незаконними та скасовані зазначеним рішення від 15.01.2022 р., то відповідач як службова особа, яка видала дані накази, несе матеріальну відповідальність саме за шкоду, заподіяну позивачу - Національному університету «Запорізька політехніка» у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 3 статті 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Згідно з пунктом 20 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі. 
З наданих позивачем документів вбачається, що фактично присуджені до стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 вищевказаним рішення суду від 15.01.2022 р., суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу були сплачені позивачем ОСОБА_3 28.04.2022 р. та 26.05.2022 р., з цього часу і почався строк у позивача для звернення до суду з вимогами про відшкодування з відповідача шкоди, спричиненої позивачу внаслідок незаконного звільнення працівника. 
Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Враховуючи зазначені положення п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України, дату припинення дії карантину – 30.06.2023 р., строк звернення позивача до суду з даним позовом, який розпочався під час дії карантину та був продовжений на час його дії, закінчився 01.07.2024 р.
Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. 
Позивачем заявлено про поновлення строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, посилаючись на вищевказані причини.
Оцінивши надані сторонами доказами, та встановивши на їх підставі обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведена поважність причин пропуску цього строку.
Так, судом встановлено, що з квітня-травня 2022 р., після виплати поновленому працівнику присудженого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач безпідставно ігнорував своє передбачене як законодавством, так і статутом позивача право на захист своїх інтересів та прав в судовому порядку. При цьому позивач обрав шлях звернення до суду через представництво прокурора, внаслідок чого був втрачений час на без результативне для позивача судове провадження № 333/4173/22. При цьому, позивач Національний університет «Запорізька політехніка» як заінтересована особа мав добросовісно користуватися своїми правами та цікавитися станом розгляду судового провадження № 333/4173/22, і після набрання законної сили 15 травня 2024 року ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. про залишення позову прокурора без розгляду, реалізувати своє правом та подати в строк до 01.07.2024 р. даний позов до суду. При цьому позивачем не реалізовані добросовісно свої процесуальні права і подано даний позов лише на сьомий місяць після закінчення строку на його подання, після подвійного нагадування листами Запорізької обласної прокуратури щодо необхідності подання цього позову.
Посилання позивача щодо перешкод у поданні цього позову в вигляді наявності війни в Україні, труднощів щодо сплати судового збору у значному розмірі внаслідок майнового стану позивача, переведення працівників позивача на дистанційну систему праці і інші заявлені причини жодними належними доказами не підтверджені, враховуючи при цьому, що з наданих відповідачем доказів вбачається, що наявність війни в Україні не перешкоджало Національному університету «Запорізька політехніка» реалізовувати своє право на судовий захисту в інших справах як позивач та здійснювати свої процесуальні права як сторони по іншим справам: подавати в цих справах заяви по суті спору (зокрема у судовій справі № 333/4173/22). У разі наявності обставин, які перешкоджали сплати судового збору за подання цього позову, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з обґрунтованим клопотанням про зменшення суми судового збору чи звільнення від його сплати.
Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем не доведена наявність поважних причин для пропуску ним встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку для звернення з цим позовом до суду, і підстав для його поновлення не вбачає. 
Відповідно до правових висновків, які зазначені в постанові Верховного Суду у справі № 2-48/11 провадження № 61-16895св19, , якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. 
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову в зв`язку з пропуском позивачем без поважних причин строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для його пред`явлення. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ч. 3 ст. 233 КЗпП України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні заяви Національного університету «Запорізька політехніка» про поновлення строку, передбаченого ч. 3 ст. 233 КЗпПП України, для пред`явлення даного позову, - відмовити.
Позовні вимоги Національного університету «Запорізька політехніка» (ЄДРПОУ: 02070849) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений 20.04.2026 р.

Суддя:         І.Й. Наумова