ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3584/24  Номер провадження 22-ц/814/1212/26	Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 15 жовтня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача. апеляційний суд
у с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 544375611 від 06.11.2021 у розмірі 69 853 грн, вирішити питання судових витрат, а саме стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позову вказувало на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 544375611 від 06.11.2021 в розмірі 69 853 грн з яких: 20 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49 853 грн – заборгованість за відсотками; 
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Калінін С.К., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн та судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони відповідача та посилання на норми чинного законодавства, що зазначені у відзиві на позовну заяву.
Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 544375611 від 06.11.2021, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Вказує, що на момент укладання договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» не існувало ні кредитного договору № 544375611 від 06.11.2021, ні Реєстру права вимоги № 172 від 08.02.2022, на які позивач посилається як на підставу набуття право вимоги у ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».
Так, договір факторингу № 05/0820-01 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» був укладений у 2020 році, а кредитний договір № 544375611 укладений у 2021 році, а Реєстр права вимоги № 172 підписаний у 2022 році.
Тому, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відступаючи у 2020 році право вимоги ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ОСОБА_2 , не могло відступити таке право вимоги, оскільки ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги до відповідача лише у 2022 році на підставі Реєстру права вимоги № 172, укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
На момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання ОСОБА_2 за договором № 544375611 від 06 листопада 2021 року взагалі ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.
Крім того, звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів укладення ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.
В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.
До матеріалів справи позивач долучив Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 06.11.2021 де визначено, що сума кредиту становить 20 000 грн, строк кредиту 30 днів, яка не містить електронного підпису ОСОБА_2 одноразовим ідентифікатором.
Позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді.
Кредитний договір № 544375611 від 06.11.2021 не містить інформації про підписання ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з використанням засобу електронного цифрового підпису, зокрема одноразового ідентифікатора. 
На підтвердження укладення договору позики № 544375611 від 06.11.2021 позивач не надав докази, що зазначений в договорі одноразовий ідентифікатор «MNV94D8U» був направлений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на номер телефону чи електронну пошту ОСОБА_1 .
Також, на підтвердження укладення договору позивач надав Заяву на отримання грошових коштів в кредит від 06.11.2021, проте заява не підписана жодною посадовою особою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .
Аналогічним чином надана позивачем довідка щодо дій позичальника в Інформаційно- телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не підписана жодною посадовою особою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 .
Отже, з форми та змісту кредитного договору, заяви на отримання грошових коштів в кредит від 06.11.2021, довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі неможливо встановити достовірність зазначених в них обставин.
Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього.
Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.
Надана позивачем виписка з особового рахунка за кредитним договором № 544375611 не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості.
Звертає увагу, що відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору, оскільки розмір заборгованості за відсотками нараховано за межами строку дії кредитного договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» щодо позичальника ОСОБА_1 за договором № 544375611 від 06.11.2021, останнім булу сплачено 05.12.2021 – 3 306,00 грн, 07.01.2022 – 5,00 грн, а всього 3 306,00 грн. Однак, відповідач не визнає факт як укладання договору так і повернення коштів на виконання такого договору.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги повторно вказує зазначене у позові та додатково звертає увагу, що комбінація QR-коду та довідки Товариства є надійним доказом накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що підтверджує дійсність електронного договору, особу підписанта та його добровільне волевиявлення щодо укладення договору. Укладення Кредитного договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора повністю відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Процедура ідентифікації Відповідача при укладенні кредитного договору була здійснена Первинним кредитором і підтверджена належними доказами. Надані докази є цілісними та достовірними, оскільки вони безпосередньо відображають фактичні дії Відповідача та підтверджують його зобов`язання за договором. Зокрема, ці докази є первинними, тобто отримані безпосередньо з першоджерела (системи Первинного кредитора), що надає їм доказову силу у підтвердженні факту укладення Кредитного договору та волевиявлення Відповідача.
У сукупності зазначене свідчить про те, що використання одноразового ідентифікатора у процедурі електронного підписання договору не лише забезпечує належну ідентифікацію, підтверджує акцепт оферти та є цілком достатнім для встановлення зобов`язань Відповідача за договором, а й цілком відповідає законодавству України. 
Відповідач отримав свій примірник електронного договору на електронну адресу, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на сайті Первинного кредитора в Особистому кабінеті. Отже, твердження Представника Відповідача про відсутність підпису на Кредитному договорі є необґрунтованими та спростовуються наданими матеріалами справи. Докази свідчать, що Кредитний договір підписаний Відповідачем із використанням OTP, який відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Первісний кредитор в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. Документальним підтвердженням зарахування коштів на рахунок клієнта, може надати виключно емітент платіжної карти клієнта, який відкрив та обслуговує відповідний рахунок клієнта. Лише емітент платіжної карти має доступ до реєстру платіжних операцій та балансових даних по рахунку клієнта, які можуть підтвердити надходження конкретної суми від Кредитодавця до клієнта.
Нараховані Відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого Кредитним договором строку кредитування у розмірі 49 853,00 грн є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення Позивачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з Відповідача в повному обсязі.
Звертає увагу суду, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало копію кредитного договору, яка не відрізняється за змістом та формою від оригіналу кредитного договору наданих Позивачем (оскільки, Позивач не має оригіналу кредитного договору)
Щодо переходу прав вимоги вказує, що договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 до 31.12.2024. Відповідно до умов договору факторингу передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Тобто, реєстр, що містить інформацію про боржника, підтверджує факт переходу права вимоги у визначений момент (дату його підписання). 
Зазначає, що даний реєстр укладено після виникнення кредитних правовідносин з відповідачем, тому висновки скаржника щодо відсутності правових підстав для задоволення позову потребують перегляду з урахуванням вищезазначених обставин.
Сутність договорів факторингу полягає не у відступленні прав вимоги за самими договорами факторингу, а у передачі прав вимоги, визначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги були укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору.
Надані позивачем витяги з реєстру прав вимоги до договорів факторингу підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Дані документи долучені разом з позовною заявою. Ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав: 
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 544375611, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів зі сплатою 0,57% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (т.1 а.с.12 зворот- 16).
Відповідно до п.1.7. договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі – дисконтний період), а саме до 06.12.2021. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Згідно пункту 1.9.3. якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Пунктом 1.12.1 договору визначено, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Кредитний договір № 544375611 від 06.11.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV94D8U було направлено позичальнику 06.11.2021, о 16:39:49 год, на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів 0997930260, одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 06.11.2021, о 16:40:21 год.(а.с.16) 
Після вчинених вказаних дій 06.11.2021 товариством було перераховано грошові кошти у сумі 20 000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу і вказана ним у заявці на отримання коштів (а.с.24), що підтверджено відповідним платіжним дорученням (а.с.35), а також електронним повідомленням АТ «ПриватБанк» (а.с.36)
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Строк дії вказаного договору до 28 листопада 2019 року (а.с.38-41)
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2020 року ( а.с.80)
31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 31 грудня 2018 року, якою викладено договір у новій редакції. (а.с.75-78)
31 грудня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року (а.с.82)
31 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2023 року (а.с.83)
31 грудня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2023 року (а.с.84)
Відповідно до реєстру прав вимоги №172 від 08.02.2022 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 544375611 на суму 60913 грн. (а.с.85-86).
05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Строк дії вказаного договору 5 років (а.с.70-72)
03.08.2021 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Таліон Плюс» та укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року (а.с.43)
Як вбачається з довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 544375611/ФК від 09.09.2024, 02.08.2022 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 544375611 від 06.11.2021, укладеного з ОСОБА_1 , ТОВ «Таліон Плюс», договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.68)
30 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, якою продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року (а.с.50)
Відповідно до реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 544375611 на суму 69853 грн. (а.с.45-46).
04 вересня 2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 0409/24, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.47-50).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 0409/24 від 04.09.2024, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 544375611 на суму 69853 грн. (а.с.52-53).
Як вбачається з акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № № 0409/24 від 04.09.2024, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до боржників в кількості 1194, після чого, з урахуванням п.1.2. договору факторингу № 544375611 від 06.11.2021, від клієнта до фактора переходять права вимоги і фактор стає кредитором по відношенню до боржників.( а.с.54)
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обгрунтування заявлених вимог.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.
Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст.610, ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.( а.с.38)
Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.( а.с.39)
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.( а.с.38)
Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п.4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.( а.с.38 зворот)
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора ТОВ «Таліон Плюс».(а.с.41)
Копія договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с.41).
Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 47-50). 
Апеляційний суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Окрім того, право вимоги за кредитним договором від 06.11.2021 виникли щонайпізніше 06.12.2021 і на цю дату між первісним кредитором і ТОВ «Таліон Плюс» був чинним договір факторингу згідно укладеної додаткової угоди до договору від 28 листопада 2018 року. 
Також слід звернути увагу, що відповідно до п.4.1 договорів факторингу № 28/1118-01від 28 листопада 2018 та № 05/0820-01 від 05.08.2020, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (а.с.38 зворот);
Відповідно до п.1.2 договору факторингу № 0409/24 від 04.09.2024, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому – передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.47 зворот).
Вказане свідчить про перехід права вимоги від клієнта до фактора після підписання акту прийому передачі реєстру боржників, а не після внесення коштів за право відступлення вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передав ТОВ «ФК «Юніт Капітал», а останній прийняв реєстр боржників в кількості 1194 шт, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 0409/24 від 04.09.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників.( а.с.54)
Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для переходу права вимоги до позивача від первісного кредитора та відсутність в матеріалах справи відповідних доказів є необгрунтованими.
Щодо укладенння договору кредитної лінії № 544375611 від 06.11.2021.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи убачається, що 06.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 544375611, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором MNV94D8U, який введено 06.11.2021 (а.с.16).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №758/14925/23 від 04.02.2026, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.
Надаючи оцінку електронному доказу, договору кредитної лінії № 544375611 від 06.11.2021, факт підписання якого відповідач ставить під сумнів, колегія суддів дослідила QR-код посилання, за яким підтверджується, що 06.11.2021 ОСОБА_1 введено одноразовий ідентифікатор MNV94D8U. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про особу відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір кредитної лінії, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19.
Окрім того слід звернути увагу, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номери мобільного телефонів, дату народження, паспортні дані, сімейний стан, місце проживання, реєстрації, а також номеру належної йому банківської картки. 
Апеляційний суд також зауважує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач і йог представник, заперечуючи факт укладення кредитного договору і ставляючи під сумнів подані суду копії відповідних документів усупереч приписам ст.100 ЦПК України не заявили суду обгрунтованого клопотання про витребування і дослідження оригіналу електронного доказу, тому у суду першої інстанції не було підстав ( з огляду на доводи відзиву на позов) ставити під сумнів достовірність поданих копій докуметів. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.55-56) ОСОБА_1 періодично сплачувались кошти, які були зараховані на погашення заборгованості за процентами.
Доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем коштів та невнесення коштів для погашення заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не надав доказів відсутності у нього в банках, розташованих на території України, карткового рахунку НОМЕР_2 хх-хххх-6467.
Крім того, ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення його мобільного телефону, відкриття на його ім?я рахунків та кредитних карток іншими особами. 
Отже, підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, попередньо ознайомлений із умовами кредитування, викладеними у договорі, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача у суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, як і факт укладення кредитного договору в цілому. 
Апеляційний суд ураховує сталу позицію Верховного Суду, за змістом якої не може бути визнаний неукладеним договір, який виконуються сторонами зобов`язання. 
Перевіряючи обгрунтованість заявленої позивачем суми заборгованості, апеляційний суд керується таким.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.55-56) в період з 06.11.2021 по 08.02.2022 (92 дні) відповідачу нараховані проценти у розмірі 44 224 грн.
Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідачем було сплачено кошти: 05.12.2021 –3 306 грн; 07.01.2022 – 5 грн.
Строк дії договору 30 днів. При внесенні платежів, першочергове зарахування їх проводиться на погашення заборгованості за процентами.
Відповідно до п.1.12.1, строк дії договору може бути продовжено не більше ніж на 90 днів з дати закінчення дисконтного періоду.(а.с.13)
Отже, заборгованість за процентами слід розраховувати наступним чином: 20 000 грн (заборгованість за тілом кредиту) х 120 днів (строк дії договору з врахуванням його продовження) х 1,98% (п.1.9.3. договору № 544375611 від 06.11.2021) = 47 520 грн – (3306+5 (кошти внесені відповідачем на погашення заборгованості) = 44 209 грн.
З огляду на наведене, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 544375611 від 06.11.2021 у розмірі 20 000 грн тіла кредиту та 44 209 заборгованості за відсотками, а всього 64 209 грн.
Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши стягуєму суму заборгованості з 69 853 грн до 64 209 грн.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» сплатив 2 422,40 грн судового збору.(а.с.2)
Позов задоволено на 91,92%.
Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» має право на стягнення з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу позову у розмірі 2 422,40 х 91,92% = 2 226,42 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплатив 3 699 грн судового збору (а.с.219)
Апеляційну скаргу задоволено на 8,08%
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ «Юніт Капітал» витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 699 х 8,08% = 298,88 грн.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 226,42 грн, а з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 298,88 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 226,42 - 298,88 = 1 927,54 грн, а також звільнити ТОВ «Юніт Капітал» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 частину судового збору.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору також слід змінити, зменшивши суму яка підлягає до стягнення з 2 422,40 до 1 927,54 грн
Щодо витрат на правничу допомогу понесених сторонами.
Оскільки заперечень від ОСОБА_1 щодо правильності нарахування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять, то, враховуючи висновки, викладені у постанові ВС від 13.03.2025 (справа № 275/150/22), суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи (за відсутності обгрунтованих заперечень).
Однак, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 6 000 х 91,92% = 5 515,20 грн.
Оскільки заперечень від ТОВ «Юніт Капітал» щодо обгрунтованості і співмірності розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях матеріали справи не містять, то аналогічним апеляційний суд не вправі вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи (за відсутності обгрунтованих заперечень).
Однак, враховуючи відсоток задоволених позовних та апеляційних вимог, з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі: суд першої інстанції – 7 000 х 8,08% = 565,60 грн; суд апеляційної інстанції - 5000 х 8,08% = 404 грн.
Оскільки з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 515,20 грн, а з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 565,6 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 5 515,20 - 565,6 = 4 949,6 грн, а також звільнити ТОВ «Юніт Капітал» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 частину витрат.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції також слід змінити, зменшивши суму, яка підлягає до стягнення з 6 000 до 4 949,6 грн
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2025 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором №544375611 від 06.11.2021 з 69 853 грн до 64 209 грн, а також суму судових витрат, понесених позивачем за подачу позову до суду з 2 422,40 до 1 927,54 грн та на правничу допомогу з 6 000 грн до 4 949,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 404 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

 Судді: А.І.Дорош

 В.М.Триголов