ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. 	Справа № 480/6165/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, повний текст складено 12.12.25 по справі № 480/6165/25
за позовом ОСОБА_1 
до  НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 : грошового забезпечення за період з 29.01.2020 – по 19.05.2023 та 18.06.2025 – по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти; частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 – по 07.04.2025 (8 діб) за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 військового збору у загальній сумі 12213,7 тисяч гривень за період (за вересень 2023 року – 2357 грн; за жовтень 2023 року – 2783 грн; за вересень 2024 року – 2336,93 грн; за жовтень 2024 року – 1891,77 грн; за листопад 2024 року – 2845 грн) безпосередньої участі у бойових діях в районах їх проведення; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 : всіх видів грошового забезпечення за період з 29.01.2025 – по 19.05.2023 та 18.06.2025 – по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум; частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 – по 07.04.2025 року (8 діб), за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення; стягнути військовий збір у сумі 12213,7 тисяч гривень за період безпосередньої участі (за вересень 2023 року – 2357 грн; за жовтень 2023 року – 2783 грн; за вересень 2024 року – 2336,93 грн; за жовтень 2024 року – 1891,77 грн; за листопад 2024 року – 2845 грн) у бойових діях в районах їх проведення.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 : грошового забезпечення за період з 29.01.2020 - по 19.05.2023 та 18.06.2025 - по 01.08.2025 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928- IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти; частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 - по 07.04.2025 (8 діб), за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 : всіх видів грошового забезпечення за період з 29.01.2025 – по 19.05.2023 та 18.06.2025 - по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум; частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 - по 07.04.2025 року (8 діб) за час перебування ОСОБА_1 на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення. Визнано протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо стягнення із ОСОБА_1 військового збору у загальній сумі 12213,7 тисяч гривень за період (за вересень 2023 року - 2357 грн; за жовтень 2023 року - 2783 грн; за вересень 2024 року - 2336,93 грн; за жовтень 2024 року - 1891,77 грн; за листопад 2024 року - 2845 грн) безпосередньої його участі у бойових діях в районах їх проведення і стягнуто з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) відрахований із грошового забезпечення ОСОБА_1 військовий збір у сумі 12213,7 тисяч гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до 20.05.2023 посадовий оклад та оклад за військовим званням військовослужбовцям НОМЕР_3 прикордонного загону визначався та нараховувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2018 №169 «Про затвердження схем тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Державної прикордонної служби України». Відповідно до вищезазначених документів розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Вказує, що з 20.05.2023 розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розраховувався виходячи з розміру 1762 гривні та визначався шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанови №704. Звертає увагу, що Кабінетом Міністрів України 12.05.2023 прийнято Постанову №481, якою внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 та установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Зміни, внесені Постановою №481 до пункту 4 Постанови №704, набрали чинності 20.05.2023. Що стосується позовних вимог в частині нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 - 07.04.2025 (8 діб) за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення, стверджує, що згідно наказу №207-ВВ від 28.02.2025 позивач з 03.02.2025 направлений до Головного військового-медичного клінічного центру «Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України м.Київ для проходження військово-лікарської комісії (а не для лікування), звідки прибув на військову службу 03.03.2025. Тобто, 2-3 березня 2025 року позивач не перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також не перебував у відпустці, що надається для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарськоекспертної, медичної) комісії, а тому підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за 03.03.2025 відсутні. Зауважує, що згідно наказу №349-ВВ від 11.04.2025 позивач в період з 03 квітня по 5 квітня 2025 року був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, оскільки 3 квітня 2025 року звернувся до медичного пункту прикордонної комендатури швидкого реагування, і зі слів військовослужбовців медичного пункту, три дні мав перебувати вдома. Тому підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за 3-5 квітня 2025 року відсутні. Наголошує, що 06.04.2025 позивача направлено на військово-лікарську комісію до Головного військового-медичного клінічного центру «Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України м.Київ для проходження військово-лікарської комісії (а не для лікування). Тому підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за 06.04.2025 відсутні. Зазначає, що 07.04.2025 позивач знаходився на військовій службі, де ним було подано рапорт щодо надання відпустки за станом здоров`я. Тому підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за 07.04.2025 відсутні. Вважає, що суд першої інстанції повністю проігнорував документи відповідача, а саме – розрахунковий лист за серпень 2025 року, наказ №1202-ОС від 08.08.2025 з додатком 5 відносно позивача. Вказаними документами підтверджується, що, дійсно, 1 та 2 квітня 2025 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується наказом №220-ВВ від 05.03.2025. Штабом військової частини НОМЕР_1 вже виявлено факт не проведення оплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за 1-2 квітня 2025 року. Доплата за вказані дні здійснена на підставі наказу №1202-ОС від 08.08.2025 в серпні 2025 року. Тобто, зобов`язуючи нарахувати та виплатити частину додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду з 01.04.2025 по 02.04.2025 (2 доби), суд першої інстанції зобов`язує фактично повторно виплатити позивачу кошти, які вже йому сплачені. Тому підстави для виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за 1-2 квітня 2025 року відсутні. Що стосується позовних вимог в частині нарахування та виплати суму утриманого військового збору, стверджує, що Закон України від 19.06.2022 №2308-ІХ, яким прийнятий пільговий порядок оподаткування військовим збором грошового забезпечення у період дії правового режиму воєнного стану, діє з 09.07.2022, а порядок підтвердження статусу осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором у період дії правового режиму воєнного стану відповідно до змін, внесених Законом України від 19.06.2022 №2308-ІХ, був визначений Кабінетом Міністрів України у березні 2023 року у Постанові №244 від 17.03.2023. Відтак, у період з березня 2022 року до березня 2023 року діяли тільки норми Закону №2308-ІХ, а з березня 2023 року до дати звільнення позивача зі служби вже діяв порядок підтвердження статусу осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором у період дії правового режиму воєнного стану відповідно до змін, внесених Законом України від 19.06.2022 №2308-ІХ. Зауважує, що у період з квітня 2022 року до 09 липня 2023 року була відсутня пільга з оподаткування військового збору для військовослужбовців, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації поза межами Донецької та Луганської областей. Наголошує, що позивач весь час проходив військову службу на території Сумської області. Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України з 01.01.2023 по 05.08.2024 Сумська область була виключена з переліку районів ведення воєнних (бойових) дій. Таким чином, з 01.01.2023 відсутня обов`язкова умова для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди – перебування в районі ведення бойових дій, а так само в цей період Сумська область не відносилась до районів бойових дій, тому з грошового забезпечення позивача проводилось утримання військового збору.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 без змін. Зазначає, що рішенням Київського окружним адміністративним судом від 14.03.2025 по справі №320/29450/24, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, серед іншого, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови №704. Вказує, що у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 та на 01.01.2025 згідно із Законами України про Держбюджет України на 2020-2023, 2025 роки. Щодо не виплати частини додаткової винагороди у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, 01.04.2025 по 07.04.2025 (8 діб), за який позивач перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення, стверджує, що за позицією відповідача, позивач в спірні періоди був направлений до Головного військового-медичного клінічного центру «Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України м.Київ для проходження військово-лікарської комісії не для лікування. Однак, відповідач не зазначає і не надає підтверджуючих документів проходження позивачем обстеження лікарів ВЛК, які визначають ступень покращення (позитивних або негативних змін, діагностику діючого стану військовослужбовця) стану здоров`я для подовження відпустки на лікування після поранення чи визнання особи придатною для подальшого виконання неї обов`язків за призначення. Звертає увагу, що позивачу продовжувалася відпустка для лікування до жовтня 2025 року. Зауважує, що скаржник вказує, що в серпні 2025 року він доплатив кошти за 01 та 02 квітня 2025 року, посилаючись на наказ №1202-ОС від 08.08.2025, який долучений до матеріалів справи як додаток 5 до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.08.2025 №1202-ОС, проте, не містить ні підписів, ні мокрої печатки юридичної особи, ні дати, ні номеру, тобто, є неналежним доказом та не підтверджує факту доплати. Наголошує, що позивач не має цільових надходжень на суму 6666,66 гривень на рахунок зарплатної карти за серпень 2025 року. Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати суму утриманого військового збору, посилається на те, що відсутність встановленого механізму ніяким чином не може позбавляти права позивача на пільги, тому має бути повернуто суму утриманого військового збору за вказаний період.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).
21.07.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому, зокрема, просив здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 усі види грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 18.07.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX у 2020 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX у 2021 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX відповідно.
Листом від 24.07.2025 відповідач повідомив представника позивача про те, що у лютому 2018 року відповідно до п.6 Постанови №103 до зазначеної норми були внесені зміни, а саме п.4 Постанови №704 викладено в новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Вказав про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача.
Також, 10.11.2024 позивач, під час виконання бойового завдання, отримав поранення: Вибухова травма (10.11.24). ВОСП середньої третини правого стегна з пошкодженням гілок стегнової вени, ВОНП правої підколінної ділянки з крайовим пошкодженням підколінної артерії, повним пересіченням підколінної вени, ВОНП м`яких тканин задньої поверхні верхньої третини лівого стегна. ВОСП нижньої третини лівого стегна, верхньої третини лівої гомілки з вогнепальним переломом заднього виростку лівої великогомілкової кістки з наявністю стороннього тіла (металевий осколок). ВОНП лівої стопи з вогнепальним уламковим переломом лівої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. ВОСП середньої третини правої гомілки з вогнепальним уламковим переломом середньої третини малогомілкової кістки з допустимим змішенням уламків. ВОСП волосистої частини голови. Закрита травма грудної клітки. Правобічний травматичний пневмоторакс.
За позицією позивача, за період 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 він не отримував кошти пропорційно 100 000 гривень за 8 діб, однак, безперервно проходив лікування після тяжкого поранення.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року; частину додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 (8 діб); протиправно стягнуто військовий збір у загальній сумі 12213,70 грн за період безпосередньої участі у бойових діях в районах їх проведення, позивач ініціював даний спір.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправних дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року; щодо не нарахування та не виплати позивачу частини додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 (8 діб); щодо стягнення військового збору у загальній сумі 12213,70 грн за період (за вересень 2023 року – 2357,00 грн; за жовтень 2023 року – 2783,00 грн; за вересень 2024 року – 2336,93 грн; за жовтень 2024 року – 1891,77 грн; за листопад 2024 року – 2845,00 грн) безпосередньої участі у бойових діях в районах їх проведення.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року; частину додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 року (8 діб) за час перебування позивача на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення; стягнути відрахований із грошового забезпечення позивача військовий збір у сумі 12213,70 грн.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу всіх видів грошового забезпечення за період з 29.01.2025 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум, та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р. (далі по тексту - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Так, п.2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
На момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) п. 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із п. 6 постанови № 103, а саме: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Тобто, станом на 01.03.2018 п. 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Отже, з 29.01.2020 року є нечинною редакція пункту 4 Постанови №704 в редакції Постанови №103, та застосовується первісна редакція пункту 4, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".
Суд апеляційної інстанції вказує, що при вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, необхідно врахувати, те що пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Приписи пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1774-VIII були чинними, як на дату прийняття постанови Кабінету Міністрів України №704, так і станом після 29.01.2020 та неконституційними не визнавалися.
Приписами Закону України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі по тексту - Закон №2017-III) врегульовано правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.
Згідно зі ст.1 Закону №2017-ІІІ, державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Відповідно до ст.6 Закону №2017-ІІІ, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України та порядок встановлення державних стандартів.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закони №294-IX, №1082-IX, №1928-IX та №2710-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 - 2023 роки відповідно, не містили.
Колегія суддів зазначає, що положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-ХІ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту “законних очікувань” (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.
Враховуючи те, що положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - у 2020 році Закону №294-IX, у 2021 році - Закону №1082-ІХ, у 2022 році - Закону №1928, у 2023 році - Закону №2710-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік)".
У постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Отже, з 29.01.2020 року, а саме, з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18, у військовослужбовців виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
У подальшому, 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою №481 (20.05.2023) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1 762,00 грн.
Разом з тим, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови № 481 неправомірними та визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
Згідно з ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі №320/29450/24 - 18.06.2025, діє первинна редакція пункту 4 Постанови №704.
Тобто, з 18.06.2025 грошове забезпечення військовослужбовців розраховується із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а саме станом на 01.01.2025 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що розрахунковою величиною для обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців, починаючи з 01.03.2018 по сьогоднішній день є стала величина - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, є необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу всіх видів грошового забезпечення за період з 29.01.2025 по 19.05.2023 та з 18.06.2025 по 01.08.2025, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-IX, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX у 2022 році та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX у 2023 році, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-IX у 2025 року на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу частини додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 (8 діб), за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу частини додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025 (8 діб) за час перебування позивача на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення, та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, від 14.01.2025 №26/2025 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту – Постанова №168; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абз. 1 п.1-2 Постанови №168).
Згідно з абз.4 п.1-2 Постанови №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду до 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду до 100000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.
При цьому, суд наголошує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
За обставинами справи, 10.11.2024 позивач, під час виконання бойового завдання, отримав поранення: Вибухова травма (10.11.24). ВОСП середньої третини правого стегна з пошкодженням гілок стегнової вени, ВОНП правої підколінної ділянки з крайовим пошкодженням підколінної артерії, повним пересіченням підколінної вени, ВОНП м`яких тканин задньої поверхні верхньої третини лівого стегна. ВОСП нижньої третини лівого стегна, верхньої третини лівої гомілки з вогнепальним переломом заднього виростку лівої великогомілкової кістки з наявністю стороннього тіла (металевий осколок). ВОНП лівої стопи з вогнепальним уламковим переломом лівої п`яткової кістки зі зміщенням уламків. ВОСП середньої третини правої гомілки з вогнепальним уламковим переломом середньої третини малогомілкової кістки з допустимим змішенням уламків. ВОСП волосистої частини голови. Закрита травма грудної клітки. Правобічний травматичний пневмоторакс.
З 10.11.2024 по 11.11.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», м.Суми.
З 11.11.2024 по 10.12.2024 - перебував на стаціонарному лікуванні у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м.Київ.
З 10.12.2024 по 30.12.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному реабілітаційному центрі «Пуща Водиця», м.Київ.
З 30.12.2024 довідкою ВЛК №6892 від 30.12.2024 надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м.Київ. 
З 30.01.2025 довідкою ВЛК №568 від 30.08.2025 надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м. Київ.
З 10.01.2025 по 02.04.2025 позивач перебував на амбулаторному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР у відділенні фізичної та реабілітаційної медицини, м.Суми.
З 03.03.2025 довідкою ВЛК №1228 від 03.03.2025 позивачу надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м. Київ. 
З 07.04.2025 довідкою ВЛК №1870 від 07.04.2025 надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб та визначено потребу у тривалому лікуванні у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м.Київ.
З 06.05.2025 по 20.05.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР у відділенні фізичної та реабілітаційної медицини, м.Суми.
З 22.05.2025 по 05.06.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м. Київ. 
З 05.06.2025 довідкою ВЛК №1042 від 05.06.2025 позивачу надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, м.Київ. 
З 07.07.2025 довідкою ВЛК №3413 від 07.07.2025 надано відпустку після поранення для лікування терміном на 30 діб у Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_1 . Встановлено, що поранення, отримане позивачем 10.11.2024, згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 має ступінь важкості травми - тяжке.
Отже, за спірний період (02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустці на лікування після тяжкого поранення, що підтверджується медичною документацією, копія якої наявна у матеріалах справи.
За цим, у позивача виникло право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно спірному періоду 02.03.2025, з 01.04.2025 по 07.04.2025, за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення.
Колегія суддів враховує, що згідно з витягом зі списку, що є додатком 5 до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.08.2025 №1202-ОС, до військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримання медичної та/або реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово – лікарської (лікарсько – експертної, медичної) комісії для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за квітень 2025 включено ОСОБА_1 , якому нараховано за період з 01.04.2025 по 02.04.2025 додаткову винагороду у розмірі 6666,66 грн.
Розрахунковим листом Військової частини НОМЕР_1 за серпень 2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду за час перебування на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення згідно з наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.08.2025 №1202-ОС у розмірі 6666,66 грн.
Отже, за періоди з 01.04.2025 по 02.04.2025 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена додаткова винагорода, збільшена до 100000,00 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустці на лікування після тяжкого поранення, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
За цим, позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду з 01.04.2025 по 02.04.2025, за час перебування ОСОБА_1 на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення, задоволенню не підлягають.
Водночас, відповідачем, у порушення вимог пункту 1 Постанови №168, не виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, ОСОБА_1 , який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці на лікування після тяжкого поранення, за спірний період (02.03.2025, з 03.04.2025 по 07.04.2025).
Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу частини додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду 02.03.2025, з 03.04.2025 по 07.04.2025 за час перебування позивача на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення з позивача військового збору у загальній сумі 12213,70 грн за період (за вересень 2023 року – 2357,00 грн; за жовтень 2023 року – 2783,00 грн; за вересень 2024 року - 2336,93 грн; за жовтень 2024 року - 1891,77 грн; за листопад 2024 року – 2845,00 грн) безпосередньої його участі у бойових діях в районах їх проведення, та наявності підстав для стягнення з відповідача відрахованого із грошового забезпечення військового збору у сумі 12213,70 грн, та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України заробітна плата для цілей цього Кодексу - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
До всіх виплат, право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що вказані поняття є рівнозначними.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №460/17052/21.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи, перелік яких визначено підпунктами 164.2.1-164.2.18 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Крім того, до вказаного вище переліку включаються інші доходи, крім визначених у статті 165 ПК України, що передбачені підпунктом 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачена законом, яка виплачується з бюджету чи бюджетною установою (підпункт 165.1.10 пункту 165.1 статті 165 ПК України).
Абзацом першим підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, які згідно з розділом IV ПК України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 3 і 4 пункту 170.13-1 статті 170 ПК України.
Законом України від 18.06.2015 №548-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції" доповнено підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України абзацом такого змісту: "Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Законом України від 19.06.2018 року №2463-VIII «Про внесення змін до розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо відносин, пов`язаних із здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях абзац другий підпункту 1.7 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладено у наступній редакції: «Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції (далі АТО) та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (далі РФ) у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в АТО та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення ООС.
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України (абзац 2 підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ).
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2015 № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором».
Згідно з преамбулою постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 650 від 22.08.2018) відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановлено:
Установити, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь:
- в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;
- у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.
Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.
З аналізу наведених правових норм слідує висновок, що до введення в Україні режиму воєнного стану, чинним законодавством були передбачені пільги з оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, які розповсюджувалися на осіб, які беруть безпосередню участь:
- в антитерористичній операції;
- у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).
На підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь, законодавством визначався відповідний перелік документів для підтвердження такого статусу.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, від 14.01.2025 №26/2025 строк дії воєнного часу продовжувався.
Законом України від 19.06.2022 № 2308-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2308-ІХ), який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту:
"У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації".
У зв`язку з цим абзац третій вважати абзацом четвертим.
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України (абзац четвертий підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
Пунктом 1, 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону від 19.06.2022 №2308-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування.
Кабінету Міністрів України невідкладно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їхніх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Отже, Законом від 19.06.2022 № 2308-ІХ, який набув чинності 09.07.2022, визначено, що звільняється від оподаткування військовим збором грошове забезпечення військовослужбовців саме на період дії правового режиму воєнного стану.
При цьому, вимоги підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких визначається порядок підтвердження статусу осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором.
Кабінетом Міністрів України відповідний порядок пільгового оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців на період дії правового режиму воєнного стану був визначений Постановою № 244 від 17.03.2023 (далі – Постанова № 244), згідно з якою до постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 №1161 “Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором” внесені зміни, а саме:
Назву постанови викласти в такій редакції:
1.“Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором”.
2. У постановляючій частині:
1) після абзацу третього доповнити постанову новими абзацами такого змісту:
“у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, та позбавлені з будь-яких причин виплати додаткової винагороди, застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про позбавлення виплати додаткової винагороди, де зазначаються періоди безпосередньої участі у зазначених заходах, за які особа позбавлена такої виплати.”.
У зв`язку з цим абзац четвертий вважати абзацом шостим;
2) абзац шостий після слів “операції Об`єднаних сил (ООС)” доповнити словами “, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації”.
Отже, з прийняттям Постанови № 244 необхідною умовою підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/а/29 (далі по тексту - Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022), під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та інше.
За відсутності нормативно-правового акту, яким у спірному періоді визначався порядок підтвердження безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, суд вважає застосовним у спірних правовідносинах роз`яснення, наведені в Окремому дорученні Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29.
Суд враховує, що розрахунковими листами Військової частини НОМЕР_1 за вересень 2023 року, за жовтень 2023 року, за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року та за листопад 2024 року підтверджено, що позивачу нараховувалось додаткова винагорода за безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у розмірі до 100 000 грн.
А відтак, ОСОБА_1 має пільгу з оподаткування військовим збором як у розумінні Закону №2308-ІХ, так і Постанови № 244.
Разом з цим, відповідно до розрахункових листів Військової частини НОМЕР_1 за вересень 2023 року, за жовтень 2023 року, за вересень 2024 року, за жовтень 2024 року та за листопад 2024 року, на суми отриманого у спірний період грошового забезпечення позивача відповідачем було нараховано військовий збір, що з урахуванням встановлених колегією суддів обставин та норм права, які слід застосувати до спірних правовідносин, є протиправним.
Таким чином, оскільки Законом України від 19.06.2022 №2308-ІХ введено пільговий порядок оподаткування військовим збором грошового забезпечення у період дії правового режиму воєнного стану, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо стягнення з позивача військового збору у загальній сумі 12213,70 грн за період (за вересень 2023 року – 2357,00 грн; за жовтень 2023 року – 2783,00 грн; за вересень 2024 року - 2336,93 грн; за жовтень 2024 року - 1891,77 грн; за листопад 2024 року – 2845,00 грн) безпосередньої його участі у бойових діях в районах їх проведення, та наявність підстав для стягнення з відповідача відрахованого із грошового забезпечення військового збору у сумі 12213,70 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що законодавством не визначений механізм компенсації утриманого військового збору за попередні місяці, тому, враховуючи вимоги податкового законодавства, зокрема, чітко визначений порядок застосування пільги з оподаткування військовим збором, відповідач діяв відповідно та в межах визначених повноважень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутність встановленого механізму ніяким чином не може позбавляти права позивача на ці пільги.
Інші аргументи, зазначені учасниками справи, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 по справі № 480/6165/25 скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправними дій НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду з 01.04.2025 по 02.04.2025, за який він перебував на лікуванні, відпустці на лікування після тяжкого поранення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 частини додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно періоду з 01.04.2025 по 02.04.2025, за час перебування ОСОБА_1 на лікуванні та у відпустці на лікування після тяжкого поранення.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 по справі № 480/6165/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко