УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6924/25 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Борисюка Р.М.., Шевчук А.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №285/6924/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – Жилко Тетяни Володимирівни на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 02 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Васильчук Л.Й. в м. Звягелі,
в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №658649 від 09.03.2023 у розмірі 32952 грн та судові витрати. Позов обґрунтовувався тим, що 09.03.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №658649, відповідно до умов якого, відповідачу було надано грошові кошти у сумі 4000,00 грн. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання виконало у повному обсязі, однак відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, внаслідок чого, у нього станом на день звернення до суду із позовом утворилась заборгованість у сумі 32952,00 грн, з якої: 4000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 28952,00 грн — заборгованість за процентами. Зазначає, що 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024-1, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором. З метою захисту та поновлення порушених прав Товариство звернулось до суду з даним позовом.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 02 лютого 2026 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Жилко Т.В. подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення є необґрунтованим з огляду на неповноту з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що на підтвердження укладення кредитного договору представником Товариства до позовної заяви надано копію договору №658649 про надання споживчого кредиту від 09.03.2023 року. Згідно п. 1.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 658649, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 658649 від 09.03.2023 року зі сторони відповідача було підписано електронним підписом, створеним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично та було направлено відповідачу на номер мобільного телефону, що був повідомлений ним ТОВ «Селфі Кредит» та зазначений в договорі. В матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 658649 від 09.03.2023 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Н783. Тож, у довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір. Це однозначно підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Отже, матеріали справи підтверджують, що кредитний договір № 658649 від 09.03.2023 року був укладений у передбачений законом спосіб — шляхом електронного акцепту із застосуванням одноразового ідентифікатора, після належної ідентифікації відповідача. Наявні докази дозволяють однозначно встановити особу позичальника, факт отримання ним коду підтвердження та використання такого коду для підписання договору. Відтак правочин є належним чином укладеним, а зобов`язання, що з нього виникли, є обов`язковими для виконання. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором було надано лист про перерахування коштів. Відповідно до змісту даного листа-повідомлення, кошти на суму 4 000,00 грн. були перераховані на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 . Згідно положень п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 . Наданий представником позивача лист, що підтверджує перерахування коштів за кредитом № 658649, містить усі необхідні реквізити, а відтак може вважатися первинним документом відповідно до вимог законодавства. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність та розмір заборгованості. Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк», з проханням витребувати інформацію: чи була успішною транзакція, здійснена 09.03.2023 в сумі 4000 грн на банківську картку № НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_1 .? Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_2 ? Однак, у даному клопотанні представником позивача помилково було допущено описку, а саме: невірно визначено банк-емітент платіжної картки відповідача, у зв`язку з чим, запит про витребування доказів було адресовано АТ КБ «ПриватБанк» замість належної банківської установи — АТ «ТаскомБанк». Зазначена помилка мала виключно технічний характер та була пов`язана з визначенням емітента карткового рахунку за номером платіжної картки.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з позовом, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» посилається на те, що 09 березня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №658649 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту — 4000 грн; строк кредиту — 336 днів; тип процентної ставки — фіксована; стандартна процентна ставка — 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 .
Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку та відповідно до договору, укладеному із ТОВ «Селфі кредит» №03052022-1 від 03.05.2022, кредитні кошти у сумі 4000 грн 09.03.2023 було успішно перераховано на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.02.2024 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 32952 грн, з яких: 4000 грн — тіло кредиту; 28952 грн — відсотки за користування кредитом.
01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №01022024-1 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу із реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1  за Кредитним договором на суму 32952 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження перерахування коштів в розмірі 4000 грн. відповідачу ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору та їх отримання останнім.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Встановлено, що 09 березня 2023 року ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту №658649 у якому вказано розмір кредиту, строк кредитування, відсоткова ставка, а також номер платіжної картки на яку перераховуються кошти у безготівковій форма № НОМЕР_3 .
Разом з тим, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» долучило до позовної заяви лист ТОВ « ПЕЙТЕК», із якого вбачається перерахунок коштів 09.03.2023 в сумі 4000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 . 
У долученому до матеріалів справи листі не заначено: номер кредитного договору, згідно якого перераховуються кошти, прізвище, ім`я, по батькові власника платіжної картки № НОМЕР_2 , а також отримувача коштів.
При цьому, матеріали справи містять повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», що на ім`я ОСОБА_1 в Банку не емітовано карту № НОМЕР_2 , зазначена карта в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 
ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що платіжна картка № НОМЕР_2 відкрита на ім`я позичальника ОСОБА_1 , а посилання в апеляційній скарзі, що дана карта обслуговується в АТ «ТаскомБанк» нічим не підтверджені. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, що узгоджується із положеннями ч.4 ст.12 ЦПК України.
Складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, та зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, а отже і обставин видачі коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
У постанові Верховного Суду від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18, вказано, що для стягнення боргу недостатньо надати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – Жилко Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді  Р.М. Борисюк

А.М. Шевчук