ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2106/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 ( суддя Савонюк М.Я.) в адміністративній справі №340/2106/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - відповідач), у якій просить суд:
визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виражені у винесенні рішення про відмову у перерахунку/нарахуванні пенсії №112250000041 від 13 березня 2025 року ОСОБА_1 пенсію відповідно до додатку до порядку 1 – за листопад 2020 року та додатку до порядку 2 – за 2020 рік затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14 вересня 2016 року №622;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначити та перерахувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до додатку до порядку 1 – за листопад 2020 року та додатку до порядку 2 – за 2020 рік затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14 вересня 2016 року №622, починаючи з 6 березня 2025 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій — задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №112250000041 від 13.03.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про перерахунок пенсії та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, місто Харків, Харківська область, 61022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.
26.11.2025 рішення суду набрало законної сили.
19.12.2025 позивач в порядку статті 382 КАС України звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити судовий контроль шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення. 
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 зобов`язано відповідача у строк протягом тридцяти днів з дня отримання цієї ухвали суду подати до суду звіт про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 у справі №340/2106/25.
02.02.2026 до суду надійшов звіт про виконання судового рішення.
У звіті зазначено, що Головним управлінням на підставі рішення суду від 16.05.2025 по справі №340/2106/25 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 за №270 від 06.03.2025 про переведення на пенсію за віком згідно Закону України “Про Державну службу” та прийнято рішення №112250000041 від 11.12.2025 про відмову у перерахунку пенсії згідно наданих до заяви документів у зв`язку з недоцільністю. Головним управлінням не були враховані надані позивачем до заяви від 06.03.2025 довідки про складові заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця (посадовий оклад, ранг, надбавка за вислугу років) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на листопад 2020 року, адже такі довідки видані без урахування змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі — Порядок №622). Зокрема, в довідці про складові заробітної плати (додаток 1) відсутній кутовий штамп та відсутня дата її видачі, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років вказані в розмірах, установлених на листопад 2020 року, а не на 31.12.2023, як передбачено Порядком №622 з урахуванням змін, внесених постановою №823. У довідці про інші складові заробітної плати (додаток 2 та додаток 4) для призначення пенсії державного службовця відсутні кутовий штамп, дата її видачі та печатка установи, яка її видала. Також зі змісту довідки неможливо встановити посаду, установу роботодавця, зазначено заробітну плату за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, хоча ОСОБА_1 звільнився з посади віднесеної до державної служби до 1 січня 2024 р., тому заробітна плата повинна враховуватися з 01.05.2016 по місяць звільнення. Крім цього, відсутня довідка про перейменування організації, оскільки згідно трудової книжки серія № б/н від 10.10.1975 позивач звільнений 08.12.2020 з посади сільського голови Іскрівської селищної ради. 
Зауважує, що рішення суду від 16.05.2025 по справі №340/2106/25 не містить зобов`язань для Головного управління про врахування довідок про заробітну плату при обчисленні пенсії за віком за нормами Закону України “Про державну службу”. 
З цих підстав вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виконано рішення суду згідно його резолютивною частиною - повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 11.12.2025 №112250000041 із зазначенням відповідних підстав для відмови у проведенні перерахунку пенсії за віком згідно Закону України “Про державну службу”. 
На підставі викладеного вище, заявник просить суд прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 по справі №340/2612/25 у зв`язку з його виконанням згідно резолютивної частини.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання судового рішення від 16.05.2025 по справі №340/2106/25.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, винести постанову встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі №340/2106/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, для розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв звіт відповідача, оскільки останнім рішення суду не виконано, відповідачем.
У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 10.02.2022 у справі №160/13013/19, що враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю позивачем зазначено, що відповідач прийняв рішення №112250000041 від 11.12.2025 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, не врахувавши правову оцінку суду, надану у рішенні щодо врахування долучених до заяви від 06.03.2025 довідок про складові заробітної плати.
Водночас, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій — задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №112250000041 від 13.03.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про перерахунок пенсії та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення від 16.05.2025 по справі №340/2106/25, суд виходив з оцінки тих правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем на момент звернення позивача до суду. Суд не досліджував зміст доданих позивачем до заяви від 06.03.2025 довідок, висновки суду стосовно можливості їх врахування при визначенні розміру пенсії у мотивувальній частині рішення відсутні, адже згідно оспорюваного рішення №112250000041 від 13.03.2025 підставою для відмови у перерахунку пенсії згідно Закону України “Про державну службу” було надання сканкопії копії паспорта, а не оригіналу документа. Більше того, суд прямо зазначив у рішенні від 16.05.2025 про те, що лише у разі відмови пенсійного органу врахувати довідки з зазначенням конкретних мотивів та підстав, суд оцінює правомірність таких дій відповідача.
Проаналізувавши звіт пенсійного фонду судом встановлено, що Головним управлінням на підставі рішення суду від 16.05.2025 по справі №340/2106/25 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 за №270 від 06.03.2025 про переведення на пенсію за віком згідно Закону України “Про Державну службу” та прийнято рішення №112250000041 від 11.12.2025 про відмову у перерахунку пенсії згідно наданих до заяви документів у зв`язку з недоцільністю. Головним управлінням не були враховані надані позивачем до заяви від 06.03.2025 довідки про складові заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця (посадовий оклад, ранг, надбавка за вислугу років) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на листопад 2020 року, адже такі довідки видані без урахування змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” (далі — Порядок №622). Зокрема, в довідці про складові заробітної плати (додаток 1) відсутній кутовий штамп та відсутня дата її видачі, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років вказані в розмірах, установлених на листопад 2020 року, а не на 31.12.2023, як передбачено Порядком №622 з урахуванням змін, внесених постановою №823. У довідці про інші складові заробітної плати (додаток 2 та додаток 4) для призначення пенсії державного службовця відсутні кутовий штамп, дата її видачі та печатка установи, яка її видала. Також зі змісту довідки неможливо встановити посаду, установу роботодавця, зазначено заробітну плату за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, хоча ОСОБА_1 звільнився з посади віднесеної до державної служби до 1 січня 2024 р., тому заробітна плата повинна враховуватися з 01.05.2016 по місяць звільнення. Крім цього, відсутня довідка про перейменування організації, оскільки згідно трудової книжки серія № б/н від 10.10.1975 позивач звільнений 08.12.2020 з посади сільського голови Іскрівської селищної ради. Рішення суду від 16.05.2025 по справі №340/2106/25 не містить зобов`язань для Головного управління про врахування довідок про заробітну плату при обчисленні пенсії за віком за нормами Закону України “Про державну службу”. 
Отже, ознайомившись зі змістом звіту, колегія суддів вважає, що надані відповідачем докази свідчать, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виконано рішення суду згідно його резолютивною частиною - повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 11.12.2025 №112250000041 із зазначенням відповідних підстав для відмови у проведенні перерахунку пенсії за віком згідно Закону України “Про державну службу”. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку були наявні підстави для прийняття звіту відповідача.
Колегія суддів зауважує, що незгода позивача із результатом дій вчинених відповідачем на виконання рішення, не може бути вирішена шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у відповідності до положень ст.382 КАС України, оскільки в межах встановлених цією процесуальною нормою процедур не може бути визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, яке прийнято на виконання рішення суду.
Незгода позивача із рішеннями, діями або бездіяльністю відповідача, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Суд звертає увагу, що розгляд справи відбувся 02.04.2026, проте, у зв`язку з перебуванням судді Олефіренко Н.А. та Дурасової Ю.В. в період з 06.04.2026 по 10.04.2026 на навчанні, повний текст судового рішення складено у перший робочий день – 13.04.2026 та невідкладно направлено до ЄДРСР. 
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 в адміністративній справі №340/2106/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 квітня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова