15 квітня 2026 року

Справа № 642/1897/26
Провадження № 3/642/493/26
ПОСТАНОВА
Іменем України

15 квітня 2026 року суддя Холодногірського районного суду м.Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :
03.03.2026 о 10 годині 50 хвилин в м.Харкові по вул. Залютинській, буд. 16, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda Octavia А5 д.н.з. НОМЕР_1 перед початком руху не впевнився, що це буде безпечним, в результаті чого здійснив обрив заправного пістолета на АЗС «БРСМ Нафта» та з невідомих причини водій залишив місце ДТП. Завдано матеріальну шкоду.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 та п. 2.10 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.
Захисник особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення- адвокат Король В.Р. в судове засідання надав клопотання звільнення від адміністративної відповідальності в порядку ст. 22 КУпАП та закриття провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1. ст. 247 КУпАП. В обґрунтування клопотання зазначив, що діяння було вчинено виключно з необережності. ОСОБА_1 не мав жодного прямого чи непрямого умислу на пошкодження майна АЗС «БРСМ». Дана подія стала наслідком звичайного людського недогляду та збігу обставин, оскільки водій добросовісно помилявся, вважаючи, що працівник автозаправної станції вже завершив обслуговування автомобіля та від`єднав заправний пістолет. Виявивши факт наявності прикріпленого шланга, ОСОБА_1 не намагався уникнути відповідальності чи приховати майно. Навпаки, він негайно вжив усіх необхідних та можливих заходів для мінімізації наслідків своєї неуважності. Того ж дня, 03.03.2026 року, ОСОБА_1 самостійно повернувся на АЗС, повернув відірваний шланг з клапаном та добровільно, в повному обсязі відшкодував завдані матеріальні збитки, сплативши 800 (вісімсот) гривень (копія фіскального чеку додається). Претензії майнового характеру з боку потерпілої сторони відсутні, шкода життю чи здоров`ю людей не завдана. Крім того, відсутність умислу на ухилення від відповідальності беззаперечно підтверджується подальшою поведінкою ОСОБА_1 . Він не переховувався від органів Національної поліції, а добровільно з`явився для надання пояснень (що підтверджується його письмовими поясненнями від 04.03.2026 року) та складання протоколу про адміністративне правопорушення (від 05.03.2026 року). Така сумлінна та відкрита поведінка повністю виключає наявність у його діях ознак правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 та статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю доведена з таких підстав.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 10. 1 Правил дорожнього руху встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку.
Об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення полягає у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зазначене правопорушення є правопорушенням з матеріальним складом і вважається закінченим з моменту настання суспільно шкідливих наслідків у виді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Для констатації наявності у діях порушника об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням майна, зазначеного в диспозиції статті 124 КУпАП.
Відповідно до п. 2.3 б ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Так, відповідно до п.2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.
Обов`язки, відповідно до п.2.10 ПДР України покладаються на водія не залежно від наявності чи відсутності його вини у виникненні дорожнього-транспортної пригоди до якої він причетний, і є спрямовані на збереження слідів та інших доказів щодо дорожньо-транспортної пригоди з метою її подальшого повного, чіткого та об`єктивного оформлення, фіксування важливих обставин дорожньої транспортної пригоди, можливості притягнення винних осіб до відповідальності, захисту прав потерпілих.
Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
Не заважаючи на те, що ОСОБА_1 заперечив свою вину у вчиненні порушення, передбаченого ст. 122- 4 КУпАП, вона доведена наявними в матеріалах справи та дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №606591 від 05.03.2026, серії ЕПР1 №606599 від 05.03.2026, схемою ДТП від 03.03.2026, рапортом працівника поліції від 03.03.2026, згідно якого командир взводу № 4 роти № 3 батальону № 3 УПП в Харківській області М. Гюлумян просив орган дізнання прийняти міри до розшуку водія авто Skoda Octavia А5 д.н.з. НОМЕР_1 , який 0.03.2026 здійснив обрив заправного пістолету на АГЗС «БРСМ», письмовими поясненнями працівника заправки ОСОБА_2 , який вказав, що водію автомобіля шкода було повідомлено, що колонка працює з перебоєм і щоб він дочекався поки його відключать від ПРК, однак він сів в авто та поїхав, відірвавши при цьому газовий пістолет, внаслідок чого заподіяв шкоду, та переглянутим судом відеозаписом обставин зазначеної вище пригоди.
Вказаними вище доказами також підтверджена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
При розгляді справи суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свободпрактику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Приймаючи дане рішення, суд керується принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України".
Таким чином в діях  ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Встановлені в ході судового розгляду обставини поза розумним сумнівом свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
На їх спростування, а також на спростування викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин переконливих доказів не надано.
Твердження захисника, що ОСОБА_1 не мав умислу на ухилення від відповідальності, повернувся на місце ДТП, відшкодував шкоду, вжив усіх необхідних та можливих заходів для мінімізації наслідків своєї неуважностісуд приймає лише в якості обставин, які враховуються при накладенні адміністративного стягнення, а не в якості обставин, які звільняють особу від адміністративної відповідальності.
До наданого захисником в якості доказу відшкодування шкоди фіскального чеку суд ставиться критично, оскільки у вказаному чеку зазначено про сплату 800грн. та призначення «Неуважний водій», таким чином встановити за що саме сплатив ОСОБА_1 достовірно неможливо.
Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , повернувшись до заправки, повинен був викликати працівників поліції та повідомити про факт ДТП, зазначивши всі обставини, тим паче враховуючи той факт, що працівниками заправки вже було викликано працівників поліції, однак пояснення працівникам поліції надані ОСОБА_1 лише 04.03.2026, тобто на наступний день після події ДТП, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Також суд звертає увагу, що частиною другою ст. 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно достатті 34 КУпАП, судом встановлено щире розкаяння винного.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно достатті 35 КУпАП, судом не виявлено.
У відповідності до статті 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи дані про особу правопорушника, тяжкість вчиненого правопорушення та обставини його вчинення, виходячи з форми вини вчинення правопорушення, вважає за можливим застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, тобто грошове стягнення.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила декілька адміністративних правопорушень, справи за якими одночасно розглядаються одним і тим самим органом, стягнення покладається в межах санкції, встановленої за більш тяжке правопорушення із вчинених.
Враховуючи положення ст. 36 КУпАП, суддя вважає необхідним накласти на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Таке стягнення суддя вважає достатнім для виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно достатті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.33,40-1,124,221,283,284 КУпАП, суддя

постановив:

Визнати  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та піддати адміністративному стягненню:
- за вчинення правопорушення, передбаченогост.122-4 КУпАП - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок;
- за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 850 ( вісімсот п*ятдесят) грн.
Відповідно до ч. 2 ст.36 КУпАП остаточно призначити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя В.Г. Пашнєв