Дата документу 08.04.2026 Справа № 336/11876/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/11876/24       Пр. № 22-ц/807/136/26	Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Кухаря С.В., Подліянової Г.С. 
за участі секретаря Пантюх Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради (надалі – ЗМР) про визнання права власності
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-33), в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що батько чоловіка позивачки, ОСОБА_3 , за свого життя побудував будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входив, зокрема, спірний житловий будинок. Власниками будинку АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок АДРЕСА_2 стали ОСОБА_4 , дружина спадкодавця, та ОСОБА_5 , син спадкодавця, в рівних частках кожен. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок АДРЕСА_2 . Після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . За свого життя ОСОБА_3 не встиг оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок АДРЕСА_2 .
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Зарютіна П.В. (а.с.34). Ухвалою суду першої інстанції справу відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження (а.с.84-85). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2025 року (а.с. 98-100) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.104-111) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку 01.09.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В та Подліянову Г.С. (а.с.124). Ухвалою апеляційного суду від 02.09.2025 року (а.с.125) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 11.09.2025 року (а.с.128). Ухвалою апеляційного суду (а.с.129-130) апеляційну скаргу у цій справі залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, які апелянтом усунуті (а.с.132-138). Ухвалою апеляційного суду в порядку задоволення клопотання апелянта звільнено останню від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі у розмірі 6108,26 грн., апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 29.09.2025 року, (а.с.139-140), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.141), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судовому засіданні 24.12.2025 року (а.с.153-155) розгляд цієї справи апеляційним судом по суті було розпочато за відсутності всіх належним чином повідомлених апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, окрім представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гаранської У.В. (а.с.152): заслухано доповідь судді – доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гаранської У.В., у розгляді справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника позивача про його відкладення після роз`яснення апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України останній права позивача надати (не надати) апеляційному суду докази наявності відповідного рішення міської ради про виділ свого часу земельної ділянки під будівництво вищезазначеного житлового будинку померлому забудовнику (спадкодавцю) вищезазначеного житлового будинку померлому забудовнику (спадкодавцю) (витяг (копія) рішення ЗМР про це з інвентарної справи ТОВ «ЗМБТІ» чи з Державного архіву Запорізької області тощо), а також наслідки ненадання останніх, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів. 
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 11.02.2026 року (а.с. 170), не відбувся та був відкладений повторно в порядку задоволення клопотання сторони апелянта – позивача про його відкладення через відсутність відповідей ТОВ «ЗМБТІ» та Державного архіву Запорізької області на відповідні запити адвоката апелянта – позивача у цій справі (а.с. 163-169), з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка а.с. 178).
У березні 2026 року від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 надійшло клопотання про витребування доказів із додаванням копії рішення ЗМР від 15.10.2003 року № 46 «Про надання згоди на приймання до комунальної власності міста житлових будинків» та копію відповіді Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 року № 01/193/26 (а.с. 179-188), в якому остання просила витребувати в Господарського суду Запорізької області завірену належним чином копію постанови Господарського суду Запорізької області від 27.08.2022 року у справі ЄУН № 5/2/63(01).
У дане судове засідання повідомлені апеляційні судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином, у тому числі позивач ОСОБА_1 через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с.173-177), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гаранської У.В. (а.с.152), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гаранської У.В. (а.с. 182). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2026 року, постановленою у даному судовому засіданні протокольно, у задоволенні вищезазначеного клопотання позивача  ОСОБА_1 в особі представника Гаранської У.В. про витребування доказів (а.с. 179-188), а саме: в Господарського суду Запорізької області завіреної належним чином копії постанови Господарського суду Запорізької області від 27.08.2022 року у справі ЄУН № 5/2/63(01) у цій справі відмовлено, так як вказане клопотання у суді першої інстанції не заявлялось на власний розсуд стороною позивача, яка користується професійною правничою допомогою адвокатів, а не з об`єктивних (незалежних від сторони позивача поважних) причин (ст. 367 ч. 3 ЦПК України), та апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України не може переглядати те, що суду першої інстанції не розглядав.
Заслухавши у даному судовому доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гаранської У.В., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що сторона позивача не знайшла рішення ЗМР про виділ земельної ділянки спадкодавцю про будівництво вищезазначеного будинку ні в ТОВ «ЗМБТІ», ні в Державному архіві Запорізької області, а лише рішення ЗМР № 46 від 15.10.2003 року «Про надання згоди на приймання до комунальної власності міста житлових будинків» із переліком, в якому у тому числі від ВАТ «Цегельний завод» по        АДРЕСА_1  примітка: підприємство банкрут постанова господарського суду Запорізької області від 27.08.2002 № 5/2/63(01), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши надані стороною позивача – апелянта апеляційному суду у цій справі вперше копію вищезазначеного рішення ЗМР № 46 від 15.10.2003 року (а.с. 183-184) та матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 11, 15 - 16, 321, 328, 392, 384, 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, ст.ст. 1-4, 5, 12. 13, 76-81, 82, 89, 258, 263-265, 315-319 ЦПК України та виходив із такого.
Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкриваєтьсявнаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (далі - чоловік позивача) 22 грудня 1964 року уклали шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 22.12.1964 зроблено відповідний запис за №47 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (копія - а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько чоловіка позивача, ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану міськвиконкому м. Запоріжжя 20.03.1994 року (копія - а.с. 16).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.1996 року серії ААВ №464833 (копія а.с. 17), на підставі ст.529 ЦК України спадкоємцями майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 - дружина, та ОСОБА_5 - їх син.
При цьому, свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок спадкоємцям не видавалося.
ІНФОРМАЦІЯ_2  померла мати чоловіка позивача -  ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 01.10.2001 року (копія - а.с.18).
Таким чином, спадкоємцем після смерті матері чоловіка позивача є її син, чоловік позивача, ОСОБА_5 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3  чоловік позивача, ОСОБА_5 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 21.03.2022 року (копія - а.с.19). 
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216-1218 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Як наполягає позивач за позовом, батько чоловіка Позивача, ОСОБА_3 , за свого життя побудував будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входив, зокрема, спірний житловий будинок. Власниками будинку АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок АДРЕСА_2 стали ОСОБА_4 , дружина спадкодавця, та ОСОБА_5 син спадкодавця, в рівних частках кожен. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок  АДРЕСА_2 . Після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина на спадкове майно: - житловий будинок АДРЕСА_1 . За свого життя ОСОБА_3 не встиг оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 (на день смерті спадкодавця будинок АДРЕСА_2 .
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). 
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).
Натомість, суду першої інстанції у цій справі стороною позивача не було надано жодних доказів набуття спадкодавцем ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок.
Посилання позивача на лист ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.08.2024 року №5435 (копія - а.с. 21) чи доданий до позову технічний паспорт на спірний житловий будинок від 11.03.1999 року, без реєстрового номеру ТОВ «ЗМБТІ»,лише з інвентарним, користувач, а не власник ОСОБА_5 , (є неактуальним - копія - а.с. 22-27), та який не може бути і не є правовстановлюючим документом на вказаний будинок, є безпідставними, адже вони жодним чином не свідчать про набуття права власності, через що суд першої інстанції дійшов висновку, що позов позивача у цій справі задоволенню не підлягає. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги сторони позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  є такими, що фактично дублюють доводи його позову у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторони позивача, яку вона та її представники вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Позивач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, та зокрема наявності у спадкодавця на день смерті останнього саме прав власності на вищезазначений будинок, набутого в установленому законом порядку (у тому числі із відведенням йому відповідної земельної ділянки будь-ким (міською радою чи юридичною особою, зокрема ВАТ «Цегельний завод» тощо), під будівництво вищезазначеного житлового будинку до будівництва останнього чи вже під збудований самочинно житловий будинок після будівництва останнього тощо). 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача, а саме: роз`яснював у тому числі у судовому засіданні 24.12.2025 року (а.с.153-155) в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України представникові позивача ОСОБА_1 – адвокату Гаранській У.В. право позивача (апелянта) надати (не надати) апеляційному суду докази наявності відповідного рішення міської ради про виділ свого часу земельної ділянки під будівництво вищезазначеного житлового будинку померлому забудовнику (спадкодавцю) (витяг (копія) рішення ЗМР про це з інвентарної справи ТОВ «ЗМБТІ» чи з Державного архіву Запорізької області тощо), а також наслідки ненадання останніх, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі, яке може бути прийняте апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача, є  рішення ЗМР № 46 від 15.10.2003 року «Про надання згоди на приймання до комунальної власності міста житлових будинків» із переліком, в якому у тому числі від ВАТ «Цегельний завод» по    АДРЕСА_1  примітка: підприємство банкрут постанова господарського суду Запорізької області від 27.08.2002 № 5/2/63(01). 
Проте, цим доказам лише додатково підтверджується правильність висновків суду першої інстанції у цій справі про відсутність у первісного спадкодавця – користувача  ОСОБА_3 (тобто ще померлого батька померлого чоловіка позивача) на день смерті останнього  ІНФОРМАЦІЯ_4  саме права власності на вищезазначений будинок АДРЕСА_1 , яке могло би бути предметом подальшого спадкування у цій справі у вищезазначений описаний стороною позивача спосіб.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Встановлено, що рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді витрат на сплату судового збору за апеляційну скаргу та витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.
Крім того апеляційним судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду від 29 вересня 2025 року (а.с. 139-140) ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 6108,26 грн. в порядку задоволення клопотання останньої через скрутний майновий стан останньої.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 її право у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про визнання за нею права забудовника на вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом в описаний нею спосіб тощо.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 13.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кухар С.В. 	Подліянова Г.С.