П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року місто Київ 
справа № 357/14441/24
провадження № 22-ц/824/1992/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Департамент патрульної поліції
відповідач - Державна казначейська служба України

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Рижко Г. О., 

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.
В обґрунтування вимог зазначав, що 17 квітня 2024 року він був затриманий командиром ПП в м. Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП лейтенантом Тимощуком Є. І. та доставлений до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області для встановлення особи. Цього ж дня щодо нього була винесена постанова серії ГАБІ № 701157 про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладено адміністративний штраф в розмірі 85 грн. 
28 червня 2024 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, справа № 357/5987/24, визнано протиправною та скасовано постанову серії ГАБІ № 701157 від 17 квітня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 85,00 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
9 липня 2024 року дане рішення набрало законної сили. 
На думку позивача, посадова особа грубо порушуючи Конституцію України, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності, Закон України «Про Національну поліцію», Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» навмисно сфальсифікувала відносно нього протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності, чим позбавила права на захист та надання пояснень та винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, незаконно затримала на дві години та доставила до Білоцерківського РУП, для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів, чим заподіяла позивачу глибокі і тривалі моральні страждання, оскільки неправомірні дії з боку працівника поліції та наступні наслідки є психотравмуючими для позивача. Зазначає, що неправомірними діями працівника поліції йому була завдана моральна шкода, а наслідки дій працівників поліції безпосередньо зашкодили його здоров`ю. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, заподіяних позивачу, як законослухняному громадянину, незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним обвинуваченням, позивач пережив відчуття несправедливості, був пригнічений, переживав, що його права були порушені, пережив упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало в нього невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент незаконного затримання на дві години та складання протоколу і постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - пережив стан схвильованості. До моменту винесення остаточного рішення по справі позивач перебував у постійному стресі, був обурений через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і його прав працівниками правоохоронного органу.
Опираючись на вищевикладене, зазначав, що поніс суттєві моральні страждання, душевний біль, та вважає що діями суб`єкта владних повноважень йому нанесені моральні збитки, які оцінює у 200000 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 4 серпня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. та збільшити суму, яка підлягає стягненню до 200 000 грн. Апелянт вважає вказане рішення в частині часткового задоволення позову про стягнення з відповідача моральної шкоди необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального права, яке підлягає скасуванню в цій частині, виходячи з наступного.
Зазначає, що суд першої інстанції формально зазначив обставини в обґрунтування моральної шкоди, при цьому не оцінив кожний наданий доказ, наданий позивачем до позовної заяви, що в результаті вплинуло на встановлений судом розмір відшкодування в рахунок моральної шкоди. Характер немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення стану здоров`я позивача, життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення, судом першої інстанції не було об`єктивно оцінено, в результаті чого було визначено занадто малий розмір моральної шкоди - лише 2 000 грн. Вважає, що при визначенні такого малого розміру моральної шкоди, суд не дотримався засад розумності, виваженості та справедливості. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі Департамент патрульної поліції та Державна казначейська служба України просили відмовити у її задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити в силі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що відповідно до протоколу АЗ № 119396 про адміністративне затримання за статтею 261 КУпАП 17 квітня 2024 року командиром взводу 1 роти 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП лейтенантом Тимощуком Є. І. громадянина ОСОБА_1 було доставлено в Білоцерківський РУП ГУНП в Київській області 17 квітня 2024 року о 01 год. 25 хв. у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів. З протоколу вбачається, що позивачу роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Особистий огляд та огляд речей затриманого не проводився. В графі «Скарги, зауваження..» позивач зазначив: «працівник поліції Тимощук Є.І. порушив всі права на захист адвоката та не надав можливості заявляти зауваження та скарги. Було звернення на гарячу лінію 102 та додатково була написана заява».
Відповідно до листа УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції № 7175/41/40/1/02-2024, адресованого ОСОБА_1 вбачається, що звернення, зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1373 від 18 квітня 2024 року, з приводу можливих неправомірних дій окремих працівників поліції розглянуто. Під час перевірки встановлено, що порушень службової дисципліни у діях окремих працівників ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП не виявлено.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2024 року в справі № 357/5987/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, Командира ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта Тимощука Є. І. про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ГАБІ № 701157 від 17 квітня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції та Командира ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта Тимощука Є. І. про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення відмовлено. 
Судовим рішенням встановлено, що 17 квітня 2024 року командиром взводу 1 роти 1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП лейтенантом Тимощуком Є.І. було складено постанову серії ГАБІ № 701157 по справі про адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що 17 квітня 2024 року о 01 годині 20 хвилин громадянин ОСОБА_1 перебував у громадському місці, а саме: м. Біла Церква, бульвар Олександрійський 96 А, АЗС «UGO» в п`яному вигляді та своєю поведінкою ображав людську гідність та громадську мораль, що виражалось у похитуванні особи при ходьбі з боку в бік, неналежному вигляді з неприємним запахом, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 178 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн. Судом було зроблено висновки, що відеозапис з бодікамери Моторола № 476434, не вбачає в поведінці позивача будь-яких дій, які б ображали людську гідність та громадську мораль. Таким чином, всупереч вимогам статті 77 КАС України, суду не надано належних та допустимих доказів щодо того, що позивач розпивав алкогольні напої в забороненому законом місці та перебував у громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 17 квітня 2024 року та не підтверджується жодними іншими доказами. Крім того, з дослідженого судом відеозапису з бодікамери Моторола № 476434 вбачається, що ОСОБА_1 заявив клопотання про надання безоплатної правової допомоги. Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Так матеріали справи містять копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серії НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_1 має другу групу інвалідності. Також пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають особи, до яких застосовано адміністративне затримання - на правничі послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону. Працівники поліції затримали позивача та доставили до відділу поліції, не склавши відповідний протокол адміністративного затримання. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, крім того дослідивши наданий представником відеозапис № 476434 суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП. Таким чином, суд дійшов висновку, що поліцейським було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає висновку колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 524/9827/16-а від 18 лютого 2020 року. Рішення набрало законної сили 9 липня 2024 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду складає 2000 грн., що є справедливою сатисфакцією потерпілому за прийняття неправомірного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для нього в результаті прийняття постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн.
При цьому, суд взяв до уваги відсутність об`єктивних доказів на підтвердження обґрунтування визначеного позивачем розміру грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Установлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2024 року в справі № 357/5987/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, Командира ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП лейтенанта Тимощука Є. І. про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ГАБІ № 701157 від 17 квітня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 178 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 85 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Встановивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.
Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції вважав доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу незаконними діями посадових осіб Департаменту патрульної поліції, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Моральна шкода полягає у моральних переживаннях, почутті образи, емоційної напруги, інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.
Визначаючи розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції враховував тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу для доведеності своєї невинуватості, враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена постановою посадової особи патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення; значення справи для сторони, а саме, що на потерпілого було накладено стягнення у вигляді штрафу; наслідки прийняття вказаного рішення, а саме, що з позивача стягнуто штраф у розмірі 85 грн., що не є значною сумою. 
Колегія суддів критично оцінює заявлену позивачем суму стягнення за завдану моральну шкоду з державного бюджету, враховуючи ступінь завдання шкоди, її тривалість та наслідки.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. 
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19).
Крім того колегія суддів звертає увагу, що як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду, позивачем не надано документального підтвердження понесених ним витрат, спричинених завданням йому моральної шкоди, які б відповідали заявленому ОСОБА_1 розміру 200 000 грн.
При цьому, відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відтак, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду відповідає грошовому еквіваленту в розмірі 2000 грн. Такий розмір відшкодування буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для нього в результаті прийняття постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.
Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для скасування рішення чи зміні визначеної судом першої інстанції суми моральної шкода, а зводяться до незгоди з таким, а саме з визначеним судом грошовим еквівалентом завданої позивачу моральної шкоди.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 3 частини 2 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус