Справа №573/2523/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черкашина М. С.	
Номер провадження 33/816/1006/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  173 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О.І., розглянув з участю секретаря судового засідання Авраменко Д.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Пашкова С.І. (в режимі ВКЗ) у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Пашкова С.І. на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 03 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, 
УСТАНОВИЛА:
Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 03 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за те, що 29 жовтня 2025 о 12:50 год у м. Білопілля по вул. Сумська, буд. 24 а, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: млява мова, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, він справляв природні потреби поблизу магазину «Транзит», чим порушив громадський порядок та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. На підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Не погодившись із указаним судовим рішенням, захисник Пашков С.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що постанова є незаконною та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, суддя недостатньо аргументовано мотивувала своє рішення, ухвалила його на припущеннях, оскільки ОСОБА_1 заперечує зазначений в протоколі факт дрібного хуліганства в стані алкогольного сп`яніння та справляння природних потреб поблизу магазину. З відеозапису установлено, що ОСОБА_1 підійшов до забору, постояв біля нього декілька секунд і повернувся назад до зупинки поряд з магазином, ніяких природних потреб він не справляв поблизу магазина. Працівники поліції підходять до нього біля магазину та спілкуються з ним, звук відсутній. Вказує, що в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, працівниками поліції відеофіксація на портативний відеореєстратор не проводилась. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на покази яких посилається суд в своїй постанові, надавали різні показання, які суттєво відрізнялись від пояснень, наданих ними працівникам поліції, плутались у своїх показах. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що бачила ОСОБА_1 в декількох метрах від себе, як останній справляв природні потреби, хоча на відеозапису цього взагалі немає. Свідок ОСОБА_4 , який склав протокол відносно ОСОБА_1 , показав, що протокол ним був складений на підставі пояснень свідка ОСОБА_2 та усної вказівки працівника поліції ОСОБА_5 , яка також була допитана в судовому засіданні. Суд також посилається на покази останньої, яка вказала, що ОСОБА_1 справляв природні потреби поряд з магазином, але на відеозаписі також цього не видно. Вказує, що ОСОБА_5 обмовила ОСОБА_1 , оскільки між ними є неприязні відносини, про які останній наголошував постійно, але суд не взяв це до уваги та виніс незаконне рішення.
Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Пашкова С.І., які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд уважає, що розглядаючи дану справу, суд першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, з урахуванням: показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , а також письмових матеріалів справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 005443 від 29.10.2025, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, рапортами, диском із відеозаписом. 
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, узгоджуються між собою, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис, долучений до матеріалів справи.
Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, зареєстрованого в МЮ України за №28/322999 від 11 січня 2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
Згідно з відеозаписом, у якого відсутній звук, та який долучений до справи, 29 жовтня 2025 року о 12:56 год два чоловіки вийшли з бесідки та один з них, що був у штанах світлого кольору пішов за бесідку, поставив свою сумку на траву, та ставши обличчям біля забору, а спиною до дороги, постояв у цьому місці та у цьому положенні близько хвилини, і в цей час до нього підійшов інший чоловік, який попередньо виходив з ним з бесідки. Останній став біля нього та теж простояв, відвернутим від дороги також близько 30-40 секунд. Потім вони разом пішли у бік бесідки, де в цей час до них підійшла поліцейська з іншою жінкою та вони почали спілкуватися. Під час їхнього спілкування повз них проходили троє людей, один з яких поліцейський та одна жінка. Самого спілкування між ними не видно, оскільки цьому заважав стовп, розташований на дорозі. Поліцейський зупинився, а інші пішли далі, після чого спілкування продовжилося. В процесі спілкування поліцейські намагалися перевести одного з чоловіків, що був у темних штанях, через дорогу, однак він чинив супротив, потім, коли він опинився на землі, поліцейський зупинив його супротив. Після цього поліцейські повели його до приміщення.
ОСОБА_1 не заперечував, що на відеозапису чоловік у темних штанях – це він.
Окрім того, свідок ОСОБА_2 у суді першої інстанції пояснила, що 29 жовтня 2025 року в обідній час вона прийшла до райвідділу поліції до ОСОБА_5 , яка була на чергуванні, щоб та допомогла їй сісти на попутний транспорт до м. Суми. Разом із ОСОБА_6 вони вийшли із райвіділу та пішли у напрямку магазину «Транзит», де знаходиться зупинка до м. Суми. Коли вони переходили дорогу, то побачили чоловіка, який справляв нужду під забором збоку за магазином. Коли він підійшов, то ОСОБА_6 сказала йому про це, але у відповідь він почав висловлюватися нецензурною лайкою та ображати її. Потім підійшли ще працівники поліції, ОСОБА_7 вдарив поліцейського і впав. 
Свідок ОСОБА_3 пояснив, що 29 жовтня 2025 року він стояв біля магазину «Транзит», щоб їхати додому в с. Перемога, що на трасі Білопілля-Суми. До нього підійшов чоловік, як дізнався пізніше, ОСОБА_1 , якого він раніше не знав та запропонував випити горілки, на що він погодився. Чоловік вже був випившим. Після цього ОСОБА_1 дав йому грошей, він пішов до магазину, де купив горілки 0, 250 г та пиріжок. У літній бесідці вони випили разом, постояли, він ще покурив. Далі ОСОБА_1 сказав, що хоче в туалет, на що він запропонував піти далі до шиномонтажу у кущі, але ОСОБА_1 пішов за бесідку справляти потреби. Він також пішов, але потреби не справляв. 
Свідок ОСОБА_5 повідомила, що 29 жовтня 2025 року вона заступила на добове чергування із поліцейським ОСОБА_8 . Приблизно о 12:35 год вона перебувала в службовому кабінеті і до неї прийшла ОСОБА_9 , щоб вона допомогла їй виїхати до м. Суми на попутному транспорті. Вони разом вийшли із райвідділу і пішли через дорогу до магазину «Транзит». Коли вони переходили дорогу, то вона побачила як на іншій стороні дороги за магазином чоловік справляє нужду біля забору. Коли вони вже перейшли дорогу біля магазину, із-за бесідки вийшли два чоловіки, один із яких сказав: «...Атас, менти йдуть». Вона підійшла до чоловіка, який справляв нужду, і запитала його, чому він не пішов до туалету, який знаходиться поряд з магазином, але у відповідь цей чоловік почав висловлюватися в її адресу нецензурною лайкою, при цьому він був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Вона була одягнута у поліцейський однострій, представилася та попросила надати документи, на що чоловік пред`явив їй паспорт на ім`я ОСОБА_1 . Вона зазначила, що йому необхідно пройти до відділу поліції для складання протоколу за ст. 173 КУпАП. Чоловік на це не відреагував, при цьому продовжував вести себе агресивно та зухвало, виражався нецензурною лайкою. Далі повз них проходили працівники поліції і її напарник ОСОБА_10 підійшов та запитав чи потрібна допомога, на що вона попросила супроводити ОСОБА_1 до райвідділу. Коли перейшли дорогу, то ОСОБА_1 почав розмахувати руками, вдарив поліцейського ОСОБА_11 та розсік йому брову. При цьому сам не втримався на ногах та впав. Надалі до нього були застосовані кайданки, викликаний наряд СРПП та його доправили до відділу поліції для складання протоколу.
За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи та показання указаних свідки достатніми для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 173 КУпАП, а саме порушення громадського порядку, що виразилося у справлянні природних потреб поблизу магазину, тобто у невідведеному для цього місці.
Оскільки вказані вище докази та показання свідків, надані в суді першої інстанції узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.
Щодо тверджень апелянта про неприязні стосунки між ОСОБА_1 на свідком ОСОБА_5 апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування між ними неприязних відносин та не стосуються подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не можуть прийматись до уваги. 
Окрім того, показання свідка ОСОБА_5 не є єдиним та вирішальним доказом винуватості ОСОБА_1 , у справі містяться інші докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтвердили факт справляння ОСОБА_1 природних потреб у громадському місці.
Показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які допитувалися судом, при цьому вони попереджалися про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та приводилися до присяги, не суперечать між собою, узгоджуються з іншими у справі доказами, що спростовує доводи захисника про надання цими свідками різних показань, які суттєво відрізнялись від їх пояснень, наданих поліцейським.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сукупність цих доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1 , знаходячись у громадському місці, а саме біля магазину «Транзит» в м. Білопіллі, справляв природні потреби, чим порушив громадський порядок та вчинив дрібне хуліганство.
З огляду на викладене апеляційний суд не приймає доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи, недостатньо аргументована, та ухвалена на припущеннях, оскільки ОСОБА_1 заперечує обставини, викладені у протоколі.
Щодо доводів апелянта про те, що в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026 працівниками поліції відеофіксація на портативний відеореєстратор не проводилась, апеляційний суд зазначає таке.
Відсутність у матеріалах справи інформації про те, чи велась працівниками поліції відеофіксація на нагрудні відеореєстратори обставин події, зазначених у протоколі, не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі. Крім того, відеозапис, долучений до матеріалів справи, хоча і не відтворює звук, однак відтворює саму подію, зазначену у протоколі.
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання захисник, ним не наведено і під час розгляду апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, яка направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
З урахуванням установлених судом обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки установлених судом обставин справи.
У свою чергу, захисником в апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Правопорушення ОСОБА_1 вчинено 29 жовтня 2025 року, станом на 03 лютого 2026 року закінчився тримісячний строк передбачений законом для накладення на особу адміністративного стягнення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16, 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16, 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16, 29 квітня 2020 року у справі №686/4557/18, 26 січня 2022 року у справі №465/674/19, від 26 жовтня 2022 року у справі №645/6088/18 зроблений правовий аналіз ст. 38 КУпАП, яким установлено, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні правопорушення.
Отже, аналіз положень ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому, закриття справи із підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була б відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Отже, з урахуванням указаного суд першої інстанції правильно установив у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, визнав його винуватим та закрив провадження у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд уважає оскаржену постанову законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для його її скасування відсутні. 
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Білопільського районного суду м. Суми від 03 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Пашкова С.І. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  О. І. Терещенко